Sitter dere godt, barn?
Da skal jeg fortelle.
Historien begynner for flere tusen år siden, -
- men var slutt på bare sju dager.
Den gangen for lenge siden fantes ikke noe av det vi kan se i dag.
Solen, månen, stjernene, jorden, dyrene og plantene.
Ikke noe av det eksisterte. Bare Gud fantes.
Derfor kan bare han ha skapt dem. Og det gjorde han ...
Mr. Simpson, han var noe for seg. Lurer på hvor det ble av ham?
- Han er vel død som de andre. - Ja, det var tider.
Mr. Tuttle, håret ditt.
God morgen, frue. Vi er her angående ...
Naturligvis.
Kom inn.
Jeg hadde ikke ventet å se dere allerede.
- Og du er? - Bertha Mills, frue.
- Dette er Edmund Tuttle. - Det gleder meg.
- Du må være gartneren. - Ja, det stemmer.
Og denne unge damen heter Lydia.
Har du noen erfaring?
Ikke la det vakre ansiktet narre deg. Hun er eldre enn hun ser ut til.
Kan du stryke?
Har du mistet munn og mæle?
Hun kan ikke snakke, frue. Stakkaren er stum.
Men hun er flittig. Det lover jeg.
Utmerket.
Den forrige jenta snakket altfor mye.
Mrs. Mills, du og jenta sover på loftværelset.
- Og du, Mr. ... - Tuttle, frue.
Du kan sove i skuret bak huset.
Det er ikke blitt rengjort her siden tjenerne stakk av for en uke siden.
- Forsvant de bare? - Ut i tynne lufta.
Uten varsel. De ba ikke engang om lønnen sin.
- De forlot oss bare. - Det var da merkelig.
Dere vil oppdage at dette huset ikke alltid er det perfekte hjem.
Nettopp derfor annonserte jeg etter ærlige, arbeidsomme mennesker.
Ingen er mer ærlige og arbeidsomme enn oss. Ikke sant?
Jo, vi er veldig ærlige og veldig arbeidsomme.
Her er kjøkkenet.
Jeg spiser frokost klokken åtte, barna klokken ni.
Vi spiser lunsj klokken ett og middag halv åtte.
Og herren i huset?
Han dro i krigen for halvannet år siden.
Jeg har ikke hørt noe siden krigen sluttet.
Hvem står for maten?
- Jeg beklager, frue. - Hvem står for maten?
Legg merke til hva jeg gjør.
I dette huset må ikke en dør bli åpnet før den forrige er låst.
Det er ytterst viktig å huske det. Det er ikke så lett som det virker.
Det er femten forskjellige nøkler til husets femti dører.
Mrs. Mills, fra i morgen vil jeg overlate et sett nøkler til deg.
Ja vel, frue.
Musikkværelset. Pianoet sto her da vi flyttet inn.
Barna får ikke lov til å hamre på det.
Det gir meg migrene. Stillhet er en dyd her i huset.
Derfor har vi verken telefon, radio eller andre støysendere.
Vi har heller ikke elektrisitet.
Tyskerne stoppet forsyningen, så vi lærte å klare oss uten. Kom.
- Du trenger ikke å vise oss alt. - Jo!
Jo, det gjør jeg. For som regel kan man ikke se hånden foran seg.
Det er vanskelig å se bord, stoler, dører, skap.
Eller et av barna mine som leker gjemsel.
Hva mener du, frue?
La meg presentere barna.
Mr. Tuttle, du kan gå ut i hagen. Det er redskap i skuret.
Dere to kan trekke for gardinene. Alle gardinene.
Kom her.
Jeg vekker dem. Vent her.
Og trekk for guds skyld ikke fra gardinene.
Så står vi opp.
Kom igjen, med lukkete øyne og foldete hender.
Her i morgensolens skjær Jesus Kristus velsignet være
Bønner fra vårt putevar til den hellige jomfru går
Herre Jesus ber vi denne dag å stå oss bi
Dere er ikke helt våkne.
For noen søte barn.
Hva sier man?
- God dag. - God dag.
God dag, barn. Jeg heter Mrs. Mills, -
- men dere kan godt kalle meg Bertha. Hva heter dere?
- Anne. - Nicholas.
Anne og Nicholas. For noen fine navn.
Skal du være den nye barnepiken vår?
Ja, jeg er den nye barnepiken.
Nå skal de ha frokost. Lydia, lukk alle skoddene på kjøkkenet.
- Legene kunne ikke kurere dem. - For hva?
Lidelsen deres.
Barna er alvorlig allergiske overfor lys.
De må aldri utsettes for sterkere lys enn dette.
Ellers vil de på få minutter få sår og blemmer -
- og bli kvalt. Det vil medføre døden.
- Jeg liker ikke det ristete brødet. - Hvorfor ikke?
Det smaker merkelig. Jeg likte det bedre før.
Det var fordi det var andre som ristet det.
Når kommer de tilbake?
De kommer ikke tilbake.
- Det er som far. - Far kommer tilbake.
Mrs. Mills, far kjemper i en krig i Frankrike.
- Det er en verdenskrig. - Ja, men han er i Frankrike.
Ikke mer snakking nå. Spis maten deres.
Skal du også dra fra oss?
Selvfølgelig ikke. Hvorfor skulle jeg dra fra dere?
De andre dro, og så skjedde det.
Ti stille.
Hva mener du, Anne?
Hva skjedde?
Mor ble gal.
- Det skjedde ikke noe. - Jo, det gjorde det.
Ti stille.
Hva foregår her?
Tallerkenene skal være tomme om ett minutt. Forstått?
Bli med meg, Mrs. Mills. Jeg vil gjerne snakke med deg.
Ja vel, frue.
Postbudet kommer hver onsdag.
Men jeg har oppdaget, at han ikke har vært her denne uken.
Jeg skjønner ikke ...
Dette brevet skulle vært levert til avisen for fem dager siden.
Stillingsannonsen er aldri blitt trykt, hva gjør dere her?
Nå forstår jeg.
Det var nettopp det jeg ville fortelle deg da du lukket opp.
Sant å si ringte vi på på lykke og fromme.
Et stort hus som dette har alltid bruk for kvalifisert folk.
- Har du vært i et sånt hus før? - Det vil nok overraske deg, men ...
... vi har jobben her før.
Her?
Det er en del år siden.
Og hvis jeg kan få si det, så var det de beste årene i mitt liv.
Vi har kommet tilbake fordi huset betyr veldig mye for oss.
Du kan få se anbefalingene våre.
Nei, det er ikke nødvendig.
Du kjenner altså huset godt?
Som min egen lomme.
Forutsatt at veggene ikke har flyttet seg i mellomtiden.
Det eneste som flytter seg her, er lyset.
Men det forandrer alt.
Det er mildest talt vanskelig.
Nærmest ulidelig, kan man si.
Man kan bare holde ut ved å holde hodet kaldt.
Ja vel, frue.
Jeg bryr meg ikke om fantasier, fikse ideer. Forstår du meg?
Jeg tror det.
Barna mine får av og til fikse ideer.
Men bry deg ikke om dem.
Barn er jo barn.
Naturligvis, frue.
Utmerket.
Dere kan godt bli her.
Tusen takk, frue.
Det skjedde altså.
"Stattholderen forsøkte å få dem til å skifte mening etterpå ..."
"Å få dem til å skifte mening." Punktum.
"Etterpå lot han dem få stokkeslag."
"Justus og Pastor var ikke redde
og var villige til å dø for Kristus."
"Stattholderen ble rasende og beordret dem halshugget."
Hva er det som er så morsomt?
- Jo ... - Hva da?
De barna var dumme.
Hvorfor det?
Fordi de sa at de trodde på Jesus og ble drept for det.
- Ville du ha fornektet Kristus? - Ja.
Inni meg ville jeg ha trodd på ham, men ikke fortalt det til romerne.
Ville du gjort det samme, Nicholas?
Ja vel, ja.
Dere ville altså begge to ha løyet og fornektet Kristus.
Dere ville ha unngått å bli halshugget av romerne.
- Men hva ville skje etterpå? - Når?
I det livet som venter oss når vi dør. Hvor hadde dere havnet?
- Hvor, Nicholas? - I barnas limbo.
- Hva er barnas limbo? - Et av de fire helveter.
Og de er?
- Jeg vet det! - La ham svare.
Det er det helvete hvor de fordømte havner.
Så er der skjærsilden og Abrahams
skjød og limbo, hvor barna havner.
I jordens indre hvor det er ulidelig varmt.
Der havner barn som lyver, men ikke bare i et par dager.
De er fordømt til evig tid.
Tenk på det.
Forestill dere tidenes ende.
Lukk øynene.
Lukk øynene og prøv å forestille dere det.
I all evighet.
Smerte i all evighet.
Jeg blir svimmel.
Forstår dere nå hvorfor Justus og Pastor fortalte sannheten?
- Slå opp på øvelse 6. - Kan vi ikke leke?
Ikke tale om. Dere skal lese øvelsen og lære den utenat.
- Alt sammen? - Ellers får dere ikke leke.
Dere kan lese i hvert deres rom.
- Nei! - Jo, jo, jo.
- Vi blir redde når vi er atskilt. - Redde?
- Dere burde ha vent dere til huset. - Tenk om vi ser et spøkelse?
- Har Anne fortalt deg historier? - Nei, det har jeg ikke.
Hvis du ser et spøkelse, skal du bare lese videre.
- Anne, kom her. - Hvorfor meg?
Fordi jeg sier det. Kom, ta med deg boken din.
Nicholas, du skal ha lært øvelsen på en time.
Mor ... gi meg et kyss.
"Gi meg et kyss, gi meg et kyss."
- Anne, vent på meg utenfor. - Det kan jeg ikke.
Stå der.
Mrs. Mills, trekk for gardinene. Datteren min skal gå forbi stuen.
Ja vel, frue.
Kom igjen, Anne.
Skatt ...
Mor kan ikke være hos deg hele tiden.
Du må lære å være alene.
Hvor er rosenkransen din?
Hvis du blir redd, -
- skal du bare klemme på den -
- og si Fader Vår, så forsvinner frykten.
- Det gjør den ikke. - Jo, det gjør den faktisk.
Når du gjør det, er Herren hos deg.
Det er ingen grunn til å være redd.
"Huset og familien."
"Vi bor alle sammen i et hus med våre familier."
"Familien består av foreldre, barn og besteforeldre."
"Vi skal være lydige ... -
- ... og gode mot våre familiemedlemmer, -
- og vi må aldri krangle eller slåss med våre søsken."
- Har du barn? - Nei.
Mr. Tuttle og Lydia er familien min, og jeg er deres.
Er hun født sånn?
Hva behager?
Er jenta født stum?
Nei.
Jeg tror at jeg er ferdig her.
Jeg går ut og ser om Mr. Tuttle trenger hjelp.
Nicholas!
Nicholas, jeg kommer!
Nicholas, hvorfor gråter du?
Jeg gråter ikke, jeg leser.
Men jeg hørte deg jo ... Anne!
Anne!
Jeg har ikke lært det ennå, mor.
- Har du det bra? - Ja.
- Hvorfor gråt du? - Jeg gråt ikke.
Men jeg hørte deg.
- Du behøver ikke skamme deg. - Det gjør jeg ikke heller.
- Hvis jeg gråt, ville jeg sagt det. - Det var altså innbilling?
Nei, det var gutten.
- Hvilken gutt? - Victor.
Hvem er Victor?
Gutten,som var her tidligere. Jeg ba ham gå, men han gråt bare.
Han er en bortskjemt drittunge. Han sa at vi måtte forlate huset.
Gjorde han det? Hvorfor gråt han?
Fordi han ikke liker å bo i huset. Faren er pianist ...
- Er han pianist? - Ja.
Jeg har sagt at han ikke får røre pianoet. Det får han vel ikke?
- Har du snakket med faren også? - Nei, bare med Victor.
- Faren er i forstuen med de andre. - Det er ingen der ute.
Da har de gått opp.
Nå holder det, Anne.
- Hvorfor gråt du? - Det var Victor.
- Hvor er han nå? - Han gikk ut der.
Hvordan kan en gutt komme inn og ut av et låst rom?
Jeg trodde at jeg hadde gjort det klart.
Ingen dør må åpnes før den forrige er låst. Er det vanskelig å forstå?
Dette huset er som et skip. Lyset er som vann som holdes ute -
- ved å åpne og lukke dørene. Mine barns liv er i fare.
- Men frue ... - Du skal ikke si meg imot!
Hvem var sist i dette rommet? Lydia?
Hun har ikke nøkkel.
Da er det bare deg igjen.
Men jeg var i forstuen hele tiden, og så gikk jeg ut i hagen.
Du antyder vel ikke at det kan ha vært meg?
Ville jeg overse noe som setter min egen datter i livsfare?
Du kan ikke lese ved bordet.
Hvem skal sladre til mor? Du?
Eller du?
Så du virkelig en gutt?
Ja, han heter Victor.
- Er han et spøkelse? - Nei, spøkelser er ikke sånn.
Hvordan er de, da?
Jeg har sagt det tusen ganger. De har hvite lankener og kjettinger.
- Hvordan vet du det? - Jeg har sett dem om natten.
Løgnhals. Hvor?
- Du er dum. - Ikke så dum som deg.
- Jeg tror ikke på det med gutten. - Du vil trygle om å få leke med oss.
Nicholas ...
- Hva er det? - Se.
- Hvorfor trakk du fra gardinene? - Det var ikke meg.
Det var Victor. Han har gjort det hele natten.
- Du lyver. Jeg sier det til mor. - Påstår du at jeg lyver?
Victor, kom fram så den dumme broren min kan se deg.
La meg være.
Du vil altså ikke se ham?
Du er en reddhare. Reddhare, reddhare, reddhare.
Da må jeg gjøre det selv.
Nå er det nok, Victor.
Nicholas, be ham la gardinene være. Han hører ikke på meg.
Kom dere ut av sengen min.
- Det er vår seng. - Nei, den er min.
Anne, ikke gjør om stemmen din.
Ti stille, reddhare.
Hvis du ikke holder opp, roper jeg på mor.
Du kjenner ikke mor.
Og du kjenner ikke mine foreldre.
Anne, jeg sladrer til mor.
Ser du ikke at det ikke er meg?
Victor, ta på kinnet hans så han vet at du er her.
Mor, hjelp!
Hva er i veien?
- Hva er i veien? - Hun gjorde meg redd ...
Jeg har fått nok.
- Jeg har fått nok av deg! - Jeg gjorde ikke noe.
"Så sendte Gud Herren dem ut av Edens Hage -
- for å dyrke jorden."
"Han jagde mennesket ut, -
- og øst for Edens Hage satte han kjerubene, -
- og det lynte flammesverd for å vokte veien til livets tre."
Nå er jeg ferdig.
Veldig fint.
Nå kan du be Jomfru Maria om tilgivelse.
Det var ikke det vi avtalte.
Vi avtalte ikke noe, unge dame. Det er en straff. Gjør som jeg sier.
Du kan ikke tvinge meg til å be om tilgivelse.
Jeg vil ikke be om tilgivelse for noe jeg ikke har gjort.
Du sa det var en annen i rommet.
Det var det også. Jeg lyver ikke!
Anne ...
Husker du historien om Justus og Pastor?
Barn som lyver havner i limbo.
Det sier du.
Men jeg har lest at limbo bare er for barn som ikke er blitt døpt.
Og jeg er døpt!
"Abraham tok offerlammet -
- og la det på sin sønn Isak. Selv tok han flammen -
- og kniven, og så gikk de sammen."
"Isak sa til sin far Abraham: 'Far!'"
"Abraham svarte: 'Ja, gutten min!'"
Har du sett Nicholas?
Ja, den lille engelen sover godt.
Hva med Anne? Sitter hun fremdeles i trappen?
Ja, frue.
Jeg vil helst se henne, men jeg kan ikke brodere i halvmørke.
Hvor lenge skal straffen fortsette? Den har vart i tre dager nå.
Det er opp til henne.
Hun må lære ydmykhet og be om tilgivelse.
Det er også på tide at hun begynner å lese Bibelen.
Det vil glede presten å høre.
Hvis han kommer på besøk.
Han vet at barna ikke kan gå ut.
Han har sagt han skal komme.
Jeg føler meg totalt avskåret fra omverdenen.
Tåken gjør det ikke bedre. Den har aldri vart så lenge før.
Selv måkene er tause.
Anne?
Jeg kan ikke høre deg.
Forresten lager Lydia et forferdelig bråk ovenpå.
Man skulle tro at det var tre av henne.
Vær snill å be henne romstere litt mindre når hun gjør rent.
- Jeg holder ikke ut mer migrene. - Jeg skal si det.
Takk skal du ha.
Nå går hun for vidt.
Lydia!
- Hva foregår der oppe? - Ikke noe. Jeg leser bare.
- Hørte du det også? - Hva?
"Herrens engel ropte igjen til Abraham fra himmelen:"
"Jeg sverger ved meg selv, sier Herren ..."
- Hva var det? - Jeg vet ikke.
- Fortell hvem det er som bråker. - Det kan jeg ikke fortelle deg.
Si det.
Jeg sa at det var noen på rommet, og da straffet du meg.
Jeg vil vite sannheten. Fortell meg om det er noen ovenpå.
Inne i det rommet.
Mor, du slipper inn lyset!
Hun er her.
Hun holder øye med oss.
- Hvor gikk de hen? - De gikk forbi her.
Hvilken vei gikk de?
Den veien, den veien og ned dit.
De er overalt. De sier at det er deres hus.
Og de sier at de vil fjerne gardinene.
- Ta det rolig. - Nei.
Ikke én nazist satte sine ben her i huset under okkupasjonen.
Og nå er det noen her som åpner og lukker dørene.
Det er et gammelt hus. Gulvet knirker og rørene bråker.
Jeg hørte stemmer. En gutt og to kvinner som snakket sammen.
Se, mor.
Den tegnet jeg i går. Det er faren og moren.
Det er Victor, og det er den gamle damen.
- Hva står tallene for? - Hvor mange ganger jeg har sett dem.
Den gamle damen har jeg sett mest.
Du gode Gud ...
Mrs. Mills, tilkall Mr. Tuttle. Vi må gjennomsøke huset før kvelden.
- Mor ... - Ikke vær redd, skatt.
Det skjer ikke noe med deg når mor er her.
Mor, hun gjør meg redd. Hun ser ikke på meg, men hun ser meg.
Og hun sier hele tiden: "Bli med meg ..."
- Du skal ikke lyve! - Det er sant.
Hun spør meg om ting. Victor sier at hun er en heks.
- Hva spør hun om? - Ting.
Hun har dårlig ånde.
Vi må trekke fra alle gardinene. De skal ikke kunne gjemme seg.
Vi gjennomsøker hver vår fløy. Etterpå tar vi annenetasje.
Kanskje det er spøkelser som har bodd her før.
Nå er du dum. Spøkelser går jo rundt med lankener og kjetting.
Hvorfor finner du på den slags?
Jeg leser det i bøker.
Du skal ikke tro på alt du leser.
Det sier mor også. Hun sier at spøkelser er overtro.
Men hun forventer at vi skal tro på alt som står i Bibelen.
- Tror du ikke på det? - Bare på noe av det.
Men jeg tror ikke at Gud skapte verden på sju dager.
Eller at Noah kunne få alle dyrene om bord i én båt.
Eller at Den hellige ånd er en due.
Det tror ikke jeg på heller.
- Duer er ikke hellige. - De bæsjer på vinduene.
Har dere nevnt dette for deres mor?
- Frue ... - Ja?
Du har lett overalt. Det er ingen her.
Ja vel, ja.
Mrs. Mills ...
Ja, frue?
Vet du hva dette kan være?
- Det er et fotoalbum. - Ja, men alle sammen sover.
De sover ikke. De er døde.
I forrige århundre tok man bilder av de døde i håp om -
- at deres sjeler ville leve videre gjennom portrettene.
Det er til og med gruppeportrett.
Og barn ...
Det er makabert.
Hvordan kunne folk være så overtroiske?
Dyp sorg kan få folk til å gjøre de rareste ting.
Få boken unna. Jeg vil ikke ha den her i huset.
Mrs. Mills, det er kaldt. Kom og sitt ved varmen.
Tusen takk, frue.
Fortell om da du jobbet her. Passet du barn da også?
Nei, jeg hadde ansvaret for å fordele oppgavene i huset.
- Var det mange tjenestefolk? - Omkring femten.
Men til slutt var det bare oss tre tilbake.
Arbeidsgiverne våre flyttet til London.
De kom her bare en gang i blant. Stedet ligger jo så avsides.
Med tiden ble huset tomt.
Alle flykter fra øya.
Familien min flyttet i 1940 -
- rett før invasjonen. Jeg har ikke hørt fra dem siden.
Jeg forstår dem godt.
Vi reiste også herfra.
Men av og til når man forlater et sted er det -
- som om det er hos en hele tiden.
- Jeg har aldri riktig forlatt huset. - Hvorfor reiste du?
Det brøt ut tuberkulose. Hele området ble evakuert.
- Var det da Lydia ble stum? - Ja, jeg tror det.
- Men hukommelsen er litt rusten. - Hva skjedde med henne?
Plutselig en dag -
- holdt hun bare opp å snakke.
Det må ha vært en grunn. Folk holder ikke bare opp å snakke.
Den slags kommer alltid av et traume.
Hun må ha opplevd noe.
Behandlet arbeidsgiveren dere bra?
De var veldig gode mot oss. De behandlet oss som familie.
Jeg tror at jeg legger meg.
Ellers kommer jeg aldri opp i morgen.
Bare gå, du. Jeg blir sittende litt.
Ja vel, frue.
Jeg er lei for at jeg var så streng mot deg.
Kan du tilgi meg?
Anne?
Mor ... Når kommer far hjem?
Når krigen er slutt.
Hvorfor måtte han dra i krigen? Det er jo ingen som har gjort oss noe.
Far måtte dra i krigen ...
Far dro i krigen fordi han er veldig modig ...
... og fordi han ikke ville la tyskerne bestemme over seg.
Hvorfor det?
Mrs. Mills!
Hva er i veien, frue?
Gi meg nøkkelen til musikkværelset!
- Hva skjer der? - Bli med!
Å, Gud ...
Jeg undersøkte selv rommet. Det var tomt.
Ta disse tablettene. De vil gjøre deg godt.
Men det føltes som om det var noen der.
Og det var ikke et menneske.
Det er noe løs i dette huset. Noe djevelsk.
Noe som ikke ...
... kan finne ro.
Jeg vet at du ikke tror på det.
Du tror vel ikke på det? Jeg forstår deg godt.
Jeg trodde heller ikke på den slags.
Jeg tror på det, frue.
Jeg har alltid trodd på den slags.
Det er ikke til å forklare, men det er virkelig.
Vi har alle hørt historier om det hinsides -
- fra tid til annen.
Og jeg tror det skjer -
- at de dødes verden -
- flettes inn i de levendes verden.
Men det er jo umulig. Det vil Gud aldri tillate.
De levende og de døde skal ikke møtes før dommedag.
Det står i Bibelen.
Det finnes ikke alltid svar på alt.
- Hvor skal du hen, frue? - Jeg skal besøke fader Legrand.
Hvis han ikke vil komme hit, så må jeg dra til ham.
- Vent til været blir bedre. - Jeg har ventet lenge nok.
- Presten sa til meg ... - Det blåser jeg i.
Han skal få si det til meg. Han skal komme i dag.
- Hva vil du si til ham? - At vi har gjennomsøkt hele huset.
Og at jeg vil ha dem velsignet.
Men det er tidlig om morgenen.
- Mr. Tuttle. - God morgen, frue.
Finkjem hagen for gravsteiner.
Da min mann kjøpte huset, fikk vi vite at det er en kirkegård her.
- Det er der borte mellom trærne. - Jeg har ikke sett noe.
Se godt etter. Kanskje den er grodd igjen.
Jeg vil vite om det ligger en familie begravd her, -
- og om de hadde en gutt, som het Victor.
Nå tror hun at huset er hjemsøkt.
Er det trygt å la henne gå?
Hun kommer ikke langt i tåken.
Tåken, ja. Det er klart.
Når skal vi avsløre det?
Når tiden er moden, Mr. Tuttle.
Og når vi snakker om det ...
Charles?
Grace.
Du har kommet hjem ...
De sa at alt håp var ute. At jeg skulle betrakte deg som død.
De sier mye rart.
Takk, Gud ...
Hver eneste kveld har jeg bedt om at Gud skulle føre deg hjem.
Og gi barna faren sin tilbake.
Hvor har du vært hele tiden?
Ute for å lete etter hjemmet mitt.
Du er så forandret ...
Av og til blør jeg.
Mrs. Mills, dette er min mann.
Det gleder meg å møte deg, sir.
Han er veldig avkreftet.
Jeg vil be deg lage et varmt bad og legge fram rent tøy.
- Og noe å spise. - Med en gang, frue.
Hvordan har mine kjære små det?
Far!
Hvorfor har du vært borte så lenge?
- Hei, Nicholas. - Jeg sa jo at han ville komme hjem.
- Har dere oppført dere pent? - Veldig pent.
- Har dere vært snille mot mor? - Veldig snille.
Hver dag forbereder vi oss til våre første altergang.
Drepte du noen, far?
Der har vi ham.
Vi har lagd lunsj til deg, skatt.
Kommer du ned eller vil du heller ... ?
Når kommer far ned?
Vær tålmodig. Far er ikke frisk.
Han sa at han har sett mange døde.
Når folk dør i krig, hvor havner de da?
For et spørsmål. Det kommer an på så mye.
På hva, da?
Om de kjempet for de gode eller de slemme.
Far kjempet for England og for de gode.
Hvem er de gode?
Ikke flere spørsmål. Spis nå.
Du skal aldri gå i krig.
Vi skal aldri gå noen steder.
Dere går ikke glipp av noe.
Dere har det bedre hjemme hos mor og far.
Og de fremmede.
Det er ingen fremmede her.
Det sa du at det var.
Det er ingen fremmede her, og ikke et ord mer om den saken.
- Du sa ... - Nå er det nok!
- Kan jeg få si noe? - Nei!
Det får du ganske enkelt ikke.
Hold opp å puste på den måten.
Hold opp.
Hold opp med det!
Gå opp på rommet ditt. Du får ingen dessert i dag.
Ikke gråt. Hold opp med det.
Som du ser ut når du gråter.
Det blåser jeg i!
Hør nå her.
Jeg har også sett dem.
- Har du? - Ja.
Så si det til mor. Da tror hun meg kanskje.
Det er visse ting moren din ikke vil høre.
Hun tror bare på det hun er blitt oppdratt til.
Men før eller senere ...
... vil hun også se dem.
Og så vil alt bli annerledes.
Hvordan da?
Vent og se. Dere vil få store overraskelser.
Det vil skje ... forandringer.
Forandringer?
Nå oppfører hun seg som om det ikke har skjedd noe.
Hva med datteren?
Hun er ikke så sta. Barna er lettere å overbevise.
Det er moren som blir problemet.
Tror du mannen hennes mistenker noe?
Nei. Jeg tror ikke at han overhodet aner hvor han er.
For en pen datter jeg har.
Mor har lagd sløret spesielt til deg.
Jeg ligner en brud.
Ja, det gjør du.
Jeg skal gjøre ermene litt kortere.
Bare ta den av. Den skal være helt ren ved altergangen.
Jeg skal ikke søle på den. La meg beholde den på, bare litt.
Bare litt ...
Det er i orden. Jeg kommer om litt.
Ikke sett deg på gulvet, og ikke len deg mot veggene.
Monsieur, vil du danse?
Med glede.
Charles, du kan ikke fortsette sånn. Du må spise noe.
Anne, nå skal du ta av deg kjolen.
Anne, hører du?
Anne?
- Du skulle ikke sitte på gulvet. - Men det er rent.
Hvorfor kan du aldri gjøre som du får beskjed om?
Hva er i veien?
Hvor er datteren min?
- Hva har du gjort med datteren min? - Jeg er datteren din.
Du er ikke datteren min!
- Jeg hørte skrik ... - Hun vil drepe meg.
Hun stopper ikke før hun dreper begge to!
- Bli med meg. - Du er ond, du er ond!
Hvordan har hun det?
Jeg får ikke roet henne ned, så nå er hun hos faren sin.
Hun insisterte på å snakke med ham.
Hva skjedde? Hvorfor sloss dere?
Det var ikke henne.
Det var damen med øynene. Hun etterlignet min datters stemme.
Jeg sverger på at det ikke var datteren min.
Gud hjelpe meg ...
Hva er det med meg?
Jeg vet ikke hva det er med meg.
Du må hvile mer.
Du kan ikke ta hele ansvaret for huset.
Overlat det til oss. Vi vet hva som skal gjøres.
Hva mener du?
Hva er det dere skal gjøre?
Jeg foreslo bare ...
Det er ikke noe å foreslå.
Du aner ikke hva som skal gjøres.
Eller gjør du?
Hva er dette?
Piller mot migrenen, frue. De som du alltid tar.
Jeg vil gjerne være alene.
Ja vel, frue.
Kom, barn.
Anne fortalte meg alt sammen.
Jeg skulle ønske at jeg kunne forklare det.
Først trodde jeg at det var spøkelser i huset.
Jeg snakker ikke om spøkelsene. Jeg snakker om det som skjedde.
Jeg aner ikke hva du snakker om.
Si at det ikke er sant. Fortell meg hva som skjedde.
Hva som skjedde?
Jeg vet ikke hva som gikk av meg den dagen.
Tjenerne hadde stukket av om natten. De torde ikke si det til meg.
Og de visste -
- at jeg ikke kunne forlate huset.
De visste det.
Anne ...
Anne, hva skjedde?
Hun slo meg.
Hun ble gal som hun var det den dagen.
Husker du det?
Nei.
Du må tilgi meg, Charles.
Det er barna som skal tilgi deg.
De vet at jeg elsker dem. De vet jeg aldri ville skade dem.
Da vil jeg heller dø.
Hva vil du gjøre?
Er du sint på meg?
Jeg kom bare for å ta farvel med konen og barna mine.
- Nå må jeg dra. - Hvor skal du hen?
Til fronten.
Men krigen er jo slutt.
Krigen er ikke slutt.
Hva mener du?
Du går ingen steder. Du har allerede forlatt oss én gang!
Hvorfor måtte du delta i en krig som ikke angikk oss?
- Hvorfor ble du ikke som de andre? - De overga seg.
Vi overga oss alle sammen! Hele øya ble besatt!
Hva hadde du forventet?
Hva ville du bevise ved å dra? Du hørte hjemme her hos oss.
Hos familien din.
Jeg elsket deg.
Og det var nok for meg ...
... å leve her i mørket ...
... i dette fengselet.
Men det var ikke nok for deg.
Jeg var ikke nok for deg. Det var derfor du dro av sted.
Det var ikke bare på grunn av krigen.
Du vil forlate meg, ikke sant?
Tilgi meg, Grace ...
Anne!
Nicholas!
Hvor er gardinene?
Mrs. Mills!
La meg se ...
Er alt i orden!
Jeg vil til pappa!
- Far har forlatt oss. - Det er ikke sant!
Jo, det er det. Det er sant.
Jeg elsker deg, mor.
Finn gardinene.
Hvem var det? Hvem har gjort dette?
Si det!
Du vet hva det er som foregår. Du var ute for det samme. Si det.
Skriv det ned, skriv det ned.
Du oppnår ikke noe med den fremferden, frue.
- Dessuten kan hun ikke skrive. - Hvor er de?
Gardinene som holder barna mine i live! Noen har tatt dem!
Det har jeg merket. Du trenger ikke å heve stemmen.
Mr. Tuttle, jeg skulle nettopp rope på deg.
Er du klar over at noen har tatt gardinene?
Gardinene?
Du godeste. Hvorfor skulle noen ta gardinene?
For å slippe inn litt dagslys.
Dagslys? Naturligvis.
Noen vil drepe barna mine.
Hvorfor skulle dagslys drepe dem?
Er du gal? Det har jeg jo fortalt deg.
Jeg har fortalt deg at barna ikke tåler dagslys!
Men det var jo før. Lidelsen kan være gått over av seg selv.
Hvis de aldri har opplevd dagslys, vet man jo ikke om de er kurert.
Svigerinnen min led av fryktelig gikt i benene og ryggen.
Men så en dag ...
... forsvant den.
Nå finner jeg gardinene, -
- og når dere har hengt dem opp, forlater dere mitt hus!
Hva med herren i huset? Hva har han å si til dette?
Gi meg nøklene dine. Jeg vil ha nøklene dine.
Jeg vet hva dere er ute etter. Dere vil skremme oss.
Dere vil jage meg og barna mine ut så dere kan overta huset.
Gi meg nøklene. Jeg ber ikke om dem igjen.
Hiss deg ned, frue.
Gi meg nøklene!
Gi meg dem.
Og forsvinn så.
Vet du hva, Mr. Tuttle?
Jeg tror min tålmodighet er slutt. Hva sier du?
Ja, helt klart.
Vi får heller avdekke gravsteinene.
- Hva gjør mor? - Hun er blitt gal.
- Løgnhals! - Hun er blitt gal.
Hun er blitt gal, gal, gal!
Nå er det kvelden.
- Hvor skal du hen? - Jeg har fått nok.
Jeg går ut for å finne far.
Stikker du av?
Jeg kan klatre ned takrenna. Det er ganske lett.
Hvis mor oppdager det, blir det bråk.
Anne, vent! Jeg vil bli med og finne far.
Du tør bare ikke være alene. Reddhare, reddhare ...
Klapp igjen!
Jeg tror vi har gått oss vill.
Vi er fremdeles i hagen.
- Jeg er redd. - Da skulle du blitt hjemme.
- Si noe. - Hva skal jeg si?
Hva som helst.
Jeg heter Anne, og jeg går. Jeg går, og jeg heter Anne.
Hva er det der borte?
Jeg tror det er graver.
- Du kan ikke gå dit. - Hvorfor ikke?
Tenk om det er spøkelser der.
Det er bare skjeletter i graver.
- Det står noe her. - La oss gå.
Anne, hva står det?
Dere må være sterke, barn.
Nicholas, kom hit!
- Ikke si til mor at vi har rømt. - Du skal ikke snakke til dem!
- Hvorfor ikke? - De er døde!
- Hva? - De er spøkelser! Kom hit!
Barn!
Nicholas!
Hvorfor går de ikke med lakener og kjettinger? Du sa ...
Hold deg unna dem!
Du forteller alltid løgner, og jeg er lei av det.
Jeg sier sannheten! Kom hit!
Barn!
Løp!
Inn i huset!
Ikke kom nærmere!
Ikke rør dere!
Glem det. Tuberkulosen fikk bukt med oss -
- for mer enn et halvt århundre siden.
Gå deres vei!
- Vær snill og lukk opp, frue. - Hva vil dere?
- Ikke lukk opp, mor. - Vi har sett gravene deres.
Gjem dere ovenpå.
Jeg er redd.
Dere må ikke gå fra hverandre.
Hva dere enn gjør, ikke gå fra hverandre.
Gjem dere nå.
Vi har prøvd å få deg til å forstå.
Forstå hva?
Situasjonen som hersker i huset.
Hvilken situasjon?
Vi må alle lære å leve sammen, de levende og de døde.
Hvis dere er døde, la oss være i fred.
La oss være!
Her inne.
Og hvis vi lar dere være, tror du da at de vil gjøre det samme?
- Hvem? - De fremmede.
- Det er ingen fremmede. - De tok ned gardinene.
Og nå er de der inne sammen med deg og barna.
- De venter på deg. - Nei!
Og tro meg, før eller senere -
- vil de finne dere.
- Jeg kommer snart. - Nei!
Mor sa at vi skulle være sammen.
Jeg kan ikke la henne i stikken.
Hold opp å puste sånn.
Nicholas, slutt å puste sånn.
Slutt å puste!
Hører du det ikke? Det er noen der ute.
Bli med oss, barn.
Bli med oss.
Nicholas?
Anne?
Hvor er dere?
Svar meg.
De fremmede har funnet dem.
Nå kan vi ikke gjøre noe.
Du må gå ovenpå og snakke med dem.
"Fader vår, du som er i himmelen, -
- helliget vorde ditt navn, komme ditt rike."
"Skje din vilje i himmelen så og på jorden."
"Gi oss i dag vårt daglige brød, og forlat oss vår skyld ..."
Hvorfor er dere redde, barn?
Hvorfor vil dere ikke være venner med oss?
Kom, snakk med oss.
Snakk med oss.
Fortell meg hva som skjedde.
Du skal ikke si det!
"Du skal ikke si det."
Hvis jeg forteller det, lar de oss være i fred.
Mor!
"Mor."
Hvorfor gråter dere, barn? Hva skjedde i dette rommet?
Hva gjorde mor mot dere?
Noe med en pute.
Var det sånn hun drepte dere?
- Med en pute? - Hun drepte oss ikke!
Hvis dere er døde, barn, hvorfor blir dere i huset?
Hvorfor blir dere her?
Vi er ikke døde! Vi er ikke døde!
Vi er ikke døde!
Hvorfor blir dere her?
"Vi er ikke døde."
Vi er ikke døde! Vi er ikke døde!
- Er du all right? - Ja.
Jeg er bare litt fortumlet.
Hva skjedde?
Du fikk kontakt.
Med alle tre?
Åpenbart.
Moren og de to barna.
- Ytterst interessant, ikke sant? - Interessant?
- Jeg var skremt fra vettet. - Slapp av nå, skatt.
Vi har gjort tingene på din måte, men nå skal du høre på meg.
Vi kan ikke bli her i huset. De vil ikke at vi bor her.
- Vi vet jo ikke noe om dem. - Jo.
Vi vet at kvinnen ble gal, kvalte sine barn og skjøt seg selv.
- Tenk på sønnen vår. - Det er ikke noe galt med Victor.
Jo. Han har mareritt. Han sier at han har sett jenta.
Og damen har vært besatt av henne.
La oss forlate huset.
Greit. Vi reiser i morgen tidlig.
Gudskjelov.
Jeg stikker innom Victor.
- Tusen takk for at du kom. - Det var så lite.
- Jeg håper at vi har vært til hjelp. - Absolutt.
Først kunne jeg ikke forstå ...
... hvorfor jeg sto med puten.
Og hvorfor dere ikke beveget dere.
Men så gikk det opp for meg.
Det hadde skjedd.
Jeg hadde drept barna mine.
Jeg fant fram riflen.
Jeg satte den for pannen ...
... og trykte av.
Ikke noe.
Og så hørte jeg latteren deres i soveværelset.
Dere lekte med putene som om ikke noe var skjedd.
Og jeg tenkte ...
... at Herren viste meg nåde ...
... og ga meg en sjanse til.
Han sa: "Ikke gi opp."
"Vær sterk."
"Vær en god mor ...
... for dem."
Men nå ...
Hva skal alt dette bety?
Hvor er vi?
Lydia stilte meg det samme spørsmålet -
- da det gikk opp for henne at vi tre var døde.
Og det var siste gang hun sa et ord.
Men det kunne jeg ikke fortelle deg før nå.
Skal jeg lage en kopp te, frue?
De fremmede reiser nå, men det vil komme andre.
Noen vil vi kunne merke, andre ikke.
Men sånn har det alltid vært ...
... frue.
Mor ...
- Far døde i krigen, ikke sant? - Jo.
Får vi se ham igjen?
Det vet jeg ikke.
Hvis vi er døde, hvor er limbo?
Jeg vet ikke om limbo overhodet finnes.
Jeg vet ikke mer enn dere gjør.
Men jeg vet at jeg elsker dere.
Jeg har alltid elsket dere.
Og dette huset er vårt.
Si det sammen med meg.
Dette huset er vårt.
Mor, se. Det gjør ikke vondt lenger.
Ingen kan tvinge oss til å forlate dette huset.
Kom igjen, Victor.
TIL SALGS
Oversettelse: Lillann W. Bjørge