Lapset, istutteko mukavasti?
Sitten voin aloittaa.
"Tarina alkoi tuhansia vuosia sitten" -
"mutta päättyi seitsemässä päivässä."
"Kauan sitten" -
"aurinkoa, kuuta, tähtiä" -
"maailmaa, eläimiä ja kasveja ei ollut olemassa."
"Ainoastaan Jumala oli, joten vain Hän oli voinut luoda ne."
"Ja niin Hän teki."
Jersey, Kanaalisaaret, 1945
Herra Simpson oli aikamoinen. Mitähän hänelle kuuluu?
Hän on kai kuollut niin kuin muutkin.
Oi niitä aikoja.
Herra Tuttle, hiuksenne.
Niin?
Huomenta, rouva.
Tulimme...
Niinpä tietenkin.
Käykää sisään. En odottanut teitä näin pian.
Ja te olette..?
Bertha Mills.
Tässä on Edmund Tuttle.
Hauska tavata.
Olette varmaan puutarhuri.
Aivan, puutarhuri.
Tämä nuori neiti on Lydia.
Onko sinulla työkokemusta?
Älkää antako ulkonäön hämätä.
Hän on vanhempi kuin miltä näyttää.
Osaatko silittää?
Veikö kissa kielesi?
Hän ei osaa puhua. Tyttörukka on mykkä.
Mutta hän on ahkera työntekijä.
Hyvä on. Edellinen puhuikin liikaa.
Seuratkaa minua. Rouva Mills, voitte nukkua tytön kanssa ullakolla.
Ja te, herra...
Tuttle, rouva.
Te voitte nukkua takapihan vajassa.
Kuten näette, työt on laiminlyöty palvelusväen kadottua viikko sitten.
Katosivatko he?
Kuin tuhka tuuleen.
He eivät edes hakeneet palkkaansa. He vain lähtivät.
Onpa outoa.
Tämä ei ole aina ihannekoti.
Juuri siksi hain lehti- ilmoituksella rehellisiä ja ahkeria ihmisiä.
Meitä rehellisempiä ja ahkerampia ei olekaan. Vai mitä, herra Tuttle?
Olemme rehellistä ja ahkeraa väkeä.
Keittiö. Syön aamiaista kahdeksalta, lapset syövät yhdeksältä.
Lounas kello 13 ja päivällinen 19.30.
Entä talon isäntä, rouva?
Hän lähti sotaan puolitoista vuotta sitten.
En ole kuullut hänestä sodan loppumisen jälkeen.
Kuka teistä kokkaa?
Otan osaa.
Kuka teistä kokkaa?
Huomaatteko, mitä teen? Vain yksi ovi saa olla kerrallaan auki.
Sen muistaminen on tärkeää. Se ei ole helppoa.
Talon 50 oveen on 15 erilaista avainta.
Rouva Mills, huomisesta alkaen avaimet ovat vastuullanne.
Selvä.
Musiikkihuone. Piano tuli talon mukana.
Älkää antako lasten paukuttaa sitä -
saan siitä kauhean migreenin.
Tässä talossa arvostetaan hiljaisuutta.
Siksi täällä ei ole puhelinta, radiota tai muutakaan äänekästä.
Talossa ei ole sähköjä -
koska saksalaiset katkaisivat ne. Olemme oppineet elämään ilman.
Jatketaan.
Ei teidän tarvitse esitellä taloa...
Kyllä tarvitsee.
Suurimman osan ajasta täällä on pimeää.
On vaikea tietää, onko kyseessä pöytä, tuoli, taulu -
vai kuurupiiloa leikkivä lapseni.
Mitä tarkoitatte, rouva?
On aika esitellä teidät lapsille.
Herra Tuttle, voitte siirtyä puu- tarhaan. Työkalut ovat vajassa.
Te kaksi voitte sulkea verhot.
Tulkaa.
Herätän heidät, odottakaa tässä.
Älkää avatko verhoja.
Herätys.
Silmät kiinni ja kädet ristissä.
Armias ole päivänkoitto Jeesus, anna pahuudesta voitto
Siunattu olkoon Neitsyt hyvä Usko sinuun mull' on syvä
Jeesus, Maria, suojaa meitä Älä meitä pois heitä
He ovat yhä nukuksissa.
Ihania lapsia.
Miten sanotaan?
Hauska tavata.
Olen rouva Mills, mutta voitte kutsua minua Berthaksi.
Mitkä teidän nimenne ovat?
Anne.
Nicholas.
Anne ja Nicholas.
Kauniit nimet.
Oletko uusi hoitaja?
Kyllä, olen uusi lastenhoitaja.
On aamiaisen aika. Lydia, sulje keittiön ikkunaluukut.
Siihen ei löydy parannuskeinoa.
Mihin?
Heidän sairauteensa. Lapset ovat allergisia valolle.
Valaistus ei saa olla tätä kirkkaampi.
Muutoin he saavat rakkuloita eikä heidän henkensä kulje.
Se voi johtaa kuolemaan.
Herranjumala.
- En pidä tästä paahtoleivästä. - Mikset?
Se maistuu hassulta. Ennen oli parempia leipiä.
Silloin joku muu teki paahtoleivät.
Milloin he palaavat?
He eivät palaa.
Ihan kuin isä.
Isä palaa kyllä.
Rouva Mills, isämme sotii Ranskassa.
- Se on maailmansota. - Tiedän, mutta hän on Ranskassa.
Syökäähän aamiainen loppuun.
Lähdetkö sinäkin pois?
En tietenkään. Miksi jättäisin teidät?
Muutkin lupasivat jäädä, mutta lähtivät silti.
Ja sitten se tapahtui.
Ole hiljaa!
Mitä tapahtui, Anne?
Äiti suuttui.
Mitään ei tapahtunut.
- Tapahtuipas. - Eipäs!
Kylläpäs!
Hiljaa!
Mitä täällä tapahtuu? Syökää lautaset tyhjiksi.
Rouva Mills, minulla on asiaa.
Kyllä, rouva.
Postinkantaja käy keskiviikkoisin -
mutta hän ei ole käynyt tällä viikolla.
Nyt en ymmärrä, rouva.
Tämä kirje piti viedä sanomalehteen viisi päivää sitten.
Haen palvelusväkeä. Ilmoitustani ei julkaistu -
joten selittäkää, miksi olette täällä.
Nyt ymmärrän.
Minun piti kertoa teille, kun avasitte oven.
Totuus on, että kokeilimme onneamme.
Tällaisissa taloissa tarvitaan asiansa osaavaa väkeä.
Oletteko olleet tällaisessa talossa?
Tämä tulee ehkä yllätyksenä -
mutta olemme olleet täällä palkollisina.
Täällä?
Siitä on muutama vuosi aikaa.
Jos saanen sanoa, ne olivat elämäni parhaat vuodet.
Tulimme tänne, koska talo on meille rakas.
Näytän suosituksemme.
Ei tarvitse.
Tunnetteko talon?
Kuin omat taskuni.
Elleivät sitten seinät ole liikkuneet itsekseen.
Vain valo liikkuu täällä -
mutta se muuttaa kaiken.
Se on raskasta -
miltei sietämätöntä.
Sen kestää vain pysymällä rauhallisena.
Kyllä, rouva.
En pidä kuvitelmista.
Oudoista ajatuksista. Ymmärrättekö?
Luulen ymmärtäväni.
Lapsilla on toisinaan outoja ajatuksia.
Älkää välittäkö niistä. Lapset ovat lapsia.
Aivan, rouva.
Voitte jäädä tänne.
Tuhannet kiitokset, rouva.
Se tapahtui.
"Maaherra yritti saada heidät muuttamaan mielensä myöhemmin..."
"Muuttamaan mielensä." Piste.
"Myöhemmin hän määräsi heidät piestäväksi."
"Mutta Justus ja Pastor eivät pelänneet."
"He halusivat kuolla Kristuksen puolesta."
"Roomalainen maaherra raivostui ja käski hakata heidän päänsä irti."
Mikä siinä on niin hauskaa?
Tuota...
Mitä?
Ne lapset olivat tosi tyhmiä.
Miksi?
Koska he sanoivat uskovansa Jeesukseen ja kuolivat sen takia.
- Olisitko sinä kiistänyt Jeesuksen? - Olisin.
Olisin uskonut Häneen, mutten olisi kertonut sitä roomalaisille.
Oletko sinäkin samaa mieltä, Nicholas?
Vai niin... Olisitte siis kiistäneet Jeesuksen.
Päitänne ei olisi katkaistu -
- mutta mitä olisi tapahtunut? - Milloin?
Seuraavassa elämässä. Kuoleman jälkeen.
Minne olisitte joutuneet? Minne, Nicholas?
Lasten limboon.
Mikä se on?
Yksi neljästä helvetistä. - Jotka ovat?
Minä, minä!
Antaa hänen vastata.
Kadotettujen helvetti, kiirastuli -
Abrahamin syli oikeamielisille ja limbo lapsille.
Se on maan keskipisteessä. Siellä on hyvin kuuma.
Valehtelevat lapset joutuvat sinne. Ja he ovat siellä kauan.
He viettävät siellä iäisyyden. Miettikääpä sitä.
Yrittäkää kuvitella iäisyyden loppu.
Sulkekaa silmänne ja yrittäkää kuvitella.
Iäisyys.
Ikuinen tuska.
Minua huimaa.
Ymmärrättekö nyt, miksi he puhuivat totta?
Sitten kuudes kappale.
- Emmekö pääse leikkimään? - Ette todellakaan.
Opettelette ensin tekstin ulkoa.
Kokonaanko?
Jos valitat vielä, et pääse leikkimään.
Saatte opiskella eri huoneissa.
- Ei! - Kyllä, kyllä!
- Meitä pelottaa! - Olette jo tottuneet taloon.
Entä jos näemme aaveen?
Onko siskosi taas satuillut?
En ole!
Jos näet aaveen, jatkat vain lukemista.
- Anne, musiikkihuoneeseen. - Miksi minä?
Koska käsken. Ota kirjasi.
Nicholas, tunti aikaa opetella kappale.
- Äiti... - Mitä?
Anna suukko.
"Anna suukko..."
- Anne, odota ulkopuolella. - En voi.
Mene tuonne.
Rouva Mills, sulkekaa verhot.
Tyttäreni kulkee olohuoneen läpi.
Kyllä, rouva.
No niin, Anne.
Kulta, äiti ei voi olla aina luonasi.
Sinun on opittava olemaan yksin.
Missä rukousnauhasi on?
Aina kun sinua pelottaa, purista sitä ja lausu "Isä meidän".
Silloin pelko katoaa.
Eikä.
Kyllä katoaa.
Kun teet niin, Herra on kanssasi.
Ei ole syytä pelätä.
"Koti ja perhe."
"Asumme kotona perheen kanssa."
"Perhe koostuu yleensä vanhemmista, lapsista ja isovanhemmista."
"On oltava kuuliainen ja kiltti..."
"..muita perheenjäseniä kohtaan."
"Sisarusten ei tule riidellä."
- Onko teillä lapsia? - Ei.
Minulla on vain herra Tuttle ja Lydia. Ja heillä on vain minut.
- Syntyikö hän tuollaisena? - Anteeksi?
Syntyikö tyttö mykkänä?
Ei.
Valmista tuli. Suokaa anteeksi, menen auttamaan herra Tuttlea.
Nicholas!
Olen tulossa, Nicholas!
- Nicholas... - Mikä hätänä?
- Miksi itket? - En minä itke, minä luen.
Mutta kuulin sinun... Anne!
Anne!
En ole vielä opetellut sitä.
- Oletko kunnossa? - Olen.
- Miksi itkit? - En minä itkenyt.
Kuulin itkua. Ei sitä tarvitse hävetä.
Kertoisin kyllä, jos olisin itkenyt.
Kuvittelinko siis kaiken?
- Et, se oli se poika. - Mikä poika?
- Victor. - Kuka Victor?
Poika, joka oli äsken täällä.
Sanoin lukevani, mutta hän vain itki. Hän on hemmoteltu kakara.
Hän sanoi, että meidän on lähdettävä.
Miksi hän itki?
Hän ei pidä talosta, mutta joutuu asumaan täällä.
- Hänen isänsä on pianisti... - Niinkö?
Sanoin, ettei hän saa koskea pianoon.
- Puhuitko myös isän kanssa? - Vain Victorin.
- Isä ja muut ovat käytävässä. - Siellä ei ole ketään.
Ehkä he menivät yläkertaan. He tutkivat taloa.
Nyt riittää!
- Miksi itkit? - Se oli Victor.
- Missä hän on? - Hän meni tuonne.
Miten poika pääsi lukittuun huoneeseen?
Luulin tehneeni asian selväksi.
Vain yksi ovi saa olla kerrallaan auki.
Talo on kuin laiva. Valo on pidettävä poissa -
avaamalla ja sulkemalla ovia.
- Lasteni henki on kyseessä. - Mutta...
Älkää väittäkö vastaan! Hiljaa!
Kuka kävi siellä viimeksi?
Lydia?
Hänellä ei ole avainta.
- Se olitte siis te. - Olin eteishallissa.
Sitten menin puutarhaan. Näitte minut siellä.
Ette kai väitä, että se olin minä?
Luuletteko, että vaarantaisin tyttäreni hengen?
Pöydässä ei saa lukea.
Kuka kertoo äidille? Sinäkö?
Vai kenties sinä?
Näitkö oikeasti pojan?
Hänen nimensä on Victor.
- Onko hän aave? - Aaveet eivät ole sellaisia.
Millaisia sitten?
Ne pukeutuvat lakanoihin ja kantavat kahleita.
- Mistä tiedät? - Olen nähnyt niitä.
- Ne ilmestyvät yöllä. - Valehtelija. Missä niitä on?
- Olet tyhmä. - Viisaampi kuin sinä.
En usko, että näit pojan.
Aivan sama. Kohta haluat mukaan leikkeihimme.
Nicholas...
- Mitä? - Katso.
- Miksi avasit verhot? - Se en ollut minä.
- Kuka sitten? - Victor.
Hän on tehnyt sitä koko yön.
Valehtelet. Kerron äidille.
Olenko valehtelija?
Olet.
Victor, tule esiin verhon takaa, jotta tyhmä veljeni näkee sinut.
- Anna minun olla. - Etkö haluakaan nähdä?
Jänishousu, jänishousu...
Pitänee tehdä se sitten itse.
Nyt riittää, Victor.
Nicholas... Käske hänen jättää verhot rauhaan.
Pois sängystäni!
- Tämä on meidän sänkymme. - Minunpas.
Anne, älä puhu tuollaisella äänellä.
Hiljaa, jänishousu.
Jos et lopeta, äiti heittää sinut ulos.
- Et tunne äitiäni. - Etkä sinä tunne vanhempiani.
Anne, kerron sinusta äidille.
Älä ole tyhmä. Se en ole minä.
Victor, kosketa hänen poskeaan.
Apua! Äiti!
Mikä hätänä?
Anne pelotteli. Käskin hänen olla hiljaa...
Olen kyllästynyt temppuihisi!
En tehnyt mitään!
"Niin Herra Jumala ajoi hänet Eedenistä viljelemään maata" -
"josta hänet oli otettu. Hän karkotti ihmisen" -
"ja asetti Eedenin itäpuolelle kerubit ja leimuavan miekan" -
"vartioitsemaan elämän puun tietä."
Valmista tuli.
Oikein hyvä.
Nyt voit anoa Neitsyeltä anteeksiantoa.
Mitä? Emme sopineet siitä.
Emme sopineet mitään.
Se on rangaistuksesi.
- Et voi pakottaa minua. - Kuinka kehtaat?
En pyydä anteeksi sellaista, mitä en tehnyt.
- Väitit, että huoneessa oli joku. - Siellä oli!
- Valehtelet! - En!
Muistatko Justuksen ja Pastorin tarinan?
Valehtelevat lapset päätyvät limboon.
Niin sinä väität, mutta luin -
että limbo on lapsille, joita ei ole kastettu.
Minut on.
"Ja Abraham otti polttouhripuut ja sälytti ne Iisakin selkään."
"Itse hän otti tulen ja veitsen. Ja niin he astuivat yhdessä."
"Iisak puhui isällensä Abrahamille:"
'Isäni!' Tämä vastasi: 'Tässä olen, poikani...'"
- Vilkaisitteko Nicholasia? - Kyllä, rouva.
- Pikku enkeli on unessa. - Entä Anne?
- Lukeeko hän yhä portailla? - Lukee.
Haluaisin pitää häntä silmällä, mutten voi kirjoa niin pimeässä.
Kauanko rangaistus jatkuu? On jo kolmas päivä.
Riippuu hänestä.
Hänen on anottava anteeksiantoa.
Sitä paitsi hänen on jo aika lukea raamattua.
Pappi on varmasti tyytyväinen.
Jos hän vain tulisi käymään.
Lapset eivät voi poistua talosta.
Hän kertoi tulevansa pian.
Tunnen olevani aivan eristyksissä.
Sumukin on jatkunut pitkään.
Totta, rouva.
Jopa lokit ovat hiljaa.
Anne!
Anne, en kuule sinua!
"Iisak puhui isälleen Abrahamille..."
Rouva Mills, olen joutunut kestämään Lydian juoksentelua ullakolla.
Hän metelöi kolmen ihmisen edestä.
Pyytäkää häntä siivoamaan rauhallisesti.
En halua saada migreenikohtausta.
Kerron hänelle, rouva.
Kiitos.
"Abraham rakensi alttarin, latoi sille halot, sitoi Iisakin..."
Nyt hän on mennyt liian pitkälle.
Lydia!
"Vielä tänä päivänä sanotaan: 'Vuorella, missä Herra ilmestyy.'"
- "Ja Herran enkeli..." - Mitä on tekeillä?
Ei mitään, minä vain luen.
- Kuulitko sinäkin sen? - Minkä?
"Ja Herran enkeli huusi Abrahamille toistamiseen taivaasta ja sanoi:"
"'Minä vannon itse kauttani...'"
- Mikä se oli? - En tiedä.
Anne, kuka pitää meteliä?
- En voi kertoa, äiti. - Kerro!
Sanoin, että huoneessa oli joku, ja sinä rankaisit minua.
- En tiedä mitä sanoa. - Kerro totuus.
Onko yläkerrassa joku?
Varastohuoneessa.
Äiti, päästät valon sisään!
Hän on täällä, hän on täällä.
Äiti, hän sanoo, että se nainen on täällä.
Hän katselee meitä.
- Minne he menivät? - Tästä ohi. Etkö nähnyt?
- Minne he menivät? - Tuonne, tuonne ja tuonne.
He väittävät, että talo on heidän.
He sanoivat poistavansa verhot.
- Rauhoittukaa, rouva. - En rauhoitu!
Välttelin koko miehityksen ajan natseja.
Nyt täällä on joku, joka availee ovia.
Tämä on vanha talo. Lattia narisee, putkisto kolisee...
Kuulin ääniä. Poika ja kaksi naista.
Äiti, katso.
Piirsin sen eilen.
Isä, äiti, Victor ja vanha nainen.
Mitä numerot tarkoittavat? - Montako kertaa olen nähnyt heidät.
Olen nähnyt vanhan naisen useimmin.
Hyvä jumala! Kutsukaa herra Tuttle ja käskekää hänen tutkia talo -
- ennen kuin tulee pimeää. - Selvä, rouva.
Äiti...
Ei mitään hätää. Äiti huolehtii sinusta.
Katso, äiti. Hän pelottaa minua.
Hän näkee, vaikkei katso.
Hän sanoo aina: "Liity seuraani..."
- Anne, älä valehtele. - Ihan totta. Ja hän kyselee.
Victor sanoo, että hän on noita.
- Mitä hän kyselee? - Kaikenlaisia.
Hänen hengityksensä haisee.
Verhot on avattava.
Yksikään nurkka ei saa jäädä pimentoon.
Etsikää oikealta, minä etsin vasemmalta.
Sitten tutkimme yläkerran.
Ehkä ne ovat entisten asukkaiden aaveita.
Aaveet pukeutuvat lakanoihin, kantavat kahleita ja huutavat.
Anne, miksi keksit moista?
Olen lukenut aaveista.
Ei kannata uskoa kaikkea lukemaansa.
Äitikin sanoo, ettei aaveita ole -
mutta hän odottaa meidän uskovan raamattuun.
- Etkö usko siihen? - Joihinkin juttuihin.
En esimerkiksi usko, että Jumala loi maan seitsemässä päivässä -
tai että kaikki eläimet mahtuivat Nooan arkkiin -
tai että Pyhä henki on kyyhkynen.
Minäkään en usko.
- Ne eivät ole pyhiä. - Ne kakkivat ikkunoihin.
Oletteko puhuneet tästä äidillenne?
- Rouva... - Niin?
Etsimme kaikkialta. Ketään ei löytynyt.
Vai niin.
Rouva Mills?
Niin, rouva?
Mikä tämä mahtaa olla?
Valokuva- albumi, rouva.
He kaikki nukkuvat.
Eivät he nuku, he ovat kuolleita.
Se on kuolleiden kirja.
Viime vuosisadalla kuvattiin kuolleita -
jotta sielut eläisivät kuvien kautta.
Täällä on jopa ryhmäkuvia.
Ja lapsia!
Kaameaa.
Miten he olivat noin taikauskoisia?
Läheisen kuoleman aiheuttama suru saa tekemään outoja asioita.
- Hankkiutukaa siitä eroon. - Kyllä, rouva.
Rouva Mills, on kylmä. Tulkaa takan ääreen.
Kiitos, rouva.
Kertokaa edellisestä kerrastanne täällä.
Huolehditteko silloinkin lapsista?
En, vastasin taloustöistä.
- Oliko täällä paljon palvelijoita? - Noin viisitoista.
- Lopulta meitä oli vain kolme. - Miksi?
Isäntäväki muutti Lontooseen.
He kävivät täällä yhä harvemmin. Tämä on niin syrjässä.
Lopulta talo jäi tyhjilleen.
Kaikki lähtevät tältä saarelta.
Perheeni lähti kesällä 1940, juuri ennen hyökkäystä.
En ole kuullut heistä sen koommin.
Heillä oli syynsä.
Mekin lähdimme. Vaikka toisinaan, kun lähtee jostakin paikasta -
tuntuu kuin se olisi koko ajan mukana.
En tavallaan koskaan lähtenyt täältä.
Miksi lähditte?
Tuberkuloosin takia. Alue evakuoitiin.
Tuliko Lydiasta silloin mykkä?
Luullakseni. Muistini on hieman hatara.
Mitä hänelle tapahtui?
Eräänä päivänä hän vain lopetti puhumisen.
Siihen täytyy olla jokin syy.
Ihmiset eivät vain vaikene. Sellainen johtuu aina traumasta.
Hänelle tapahtui jotain.
- Kohteliko isäntäväki teitä hyvin? - He olivat ystävällisiä.
He kohtelivat meitä kuin perhettä.
Taidan mennä nukkumaan -
en muutoin jaksa herätä aamulla.
Menkää vain. Jään vielä hetkeksi.
Kyllä, rouva.
Anteeksi, että olin niin ankara.
Voitko antaa anteeksi?
- Äiti... - Mitä?
Milloin isä palaa?
Kun sota on ohi.
Miksi hän lähti sotaan? Kukaan ei ole tehnyt meille pahaa.
Isä lähti...
Isä lähti, koska hän on urhea -
eikä hän halunnut saksalaisten määräilevän häntä.
Miksi?
Charles, missä olet?
Rouva Mills!
- Mikä hätänä, rouva? - Antakaa musiikkihuoneen avain!
- Mitä on tekeillä? - Tulkaa!
Hyvä jumala!
Tarkistin huoneen itse.
Se oli tyhjä.
Ottakaa nämä pillerit. Ne auttavat.
Tunsin, että siellä oli joku muu.
Eikä se ollut ihminen.
Tässä talossa on jotain pirullista.
Jotain, mikä ei ole...
..asettunut lepoon.
Tiedän, että ette usko sitä.
Ymmärrän hyvin. Minäkään en uskonut ennen.
Uskon kyllä, rouva.
Olen aina uskonut yliluonnolliseen.
Ilmiöitä ei ole helppo selittää, mutta ne ovat totisinta totta.
Olemme kaikki kuulleet tarinoita tuonpuoleisesta.
Minusta tuntuu, että toisinaan -
kuolleiden maailma -
sekoittuu elävien maailmaan.
Mahdotonta. Jumala ei sallisi moista.
Elävät ja kuolleet kohtaavat vasta aikojen lopussa.
Raamatussa lukee niin.
Kaikkeen ei löydy vastausta.
- Minne olette menossa? - Tapaamaan isä Legrandia.
Aion tuoda hänet tänne.
- Odottakaa sään selkenemistä. - Olen odottanut kylliksi.
- Pappi kertoi... - En välitä siitä!
Hän saa kertoa minulle. Hänen on tultava tänään.
Mitä aiotte kertoa hänelle?
Olemme tutkineet jokaisen huoneen.
Nyt ne on siunattava.
Odottakaa, on vielä aikaista!
- Herra Tuttle. - Huomenta, rouva.
- Etsikää puutarhasta hautakiviä. - Hautojako?
Kun mieheni osti talon, meille kerrottiin hautausmaasta.
- Tuolla puiden luona. - En näe mitään.
Se voi olla kasvillisuuden peitossa.
Haluan tietää, haudattiinko tänne perhe -
ja oliko heillä poika nimeltä Victor.
Hän luulee, että talossa kummittelee.
Voiko hänet päästää lähtemään?
Ei hätää, hän ei pääse pitkälle sumussa.
Niinpä tietenkin, sumu...
Milloinkohan tämä kannattaisi paljastaa?
Kaikki aikanaan, herra Tuttle.
Siitä tulikin mieleeni...
Charles?
Grace...
Olet palannut!
He sanoivat, että toivo on mennyttä.
He sanoivat, että olet kuollut.
He sanovat kaikenlaista.
Kiitos, Jumala.
Rukoilin joka ilta, että Jumala toisi sinut takaisin.
Että lapset saisivat isänsä takaisin.
Mutta missä olet ollut?
Tuolla, etsimässä tietä kotiin.
Olet niin erilainen.
Toisinaan vuodan verta.
Rouva...
Rouva Mills, tässä on aviomieheni.
Hauska tavata, herra.
Hän on heikkona.
Laittakaa kylpy valmiiksi ja antakaa hänelle vaatteita.
- Ja valmistakaa ruokaa. - Selvä, rouva.
Kuinka pikkuiseni voivat?
Isä!
Miksi viivyit niin kauan?
Hei, Nicholas.
Minähän sanoin, että hän palaa.
- Oletteko olleet kilttejä? - Olemme.
- Entä äidille? - Hyvin kilttejä.
Valmistaudumme ensimmäiseen kommuunioon.
Isä, tapoitko ketään?
Sieltä hän saapuu.
Kulta, lounas on valmis.
Tuletko alas vai haluatko..?
- Milloin isä tulee alakertaan? - Malta mielesi. Isä ei voi hyvin.
Hän sanoi nähneensä paljon kuolleita.
Minne sodassa kuolleet joutuvat?
Olipa kysymys.
- Se vähän riippuu. - Mistä?
Siitä, taistelivatko he hyvien vai pahojen puolella.
Isänne taisteli Englannin, eli hyvien puolella.
Mistä tietää, ketkä ovat hyviä?
Ei enää kysymyksiä. Syökää.
- Ette joudu sotaan. - Tai muuallekaan.
Ette menetä mitään.
Teillä on parempi täällä äidin ja isän kanssa.
Ja tunkeilijoiden kanssa.
Täällä ei ole tunkeilijoita.
- Mutta sanoit... - Täällä ei ole ketään.
Mutta sanoit... - Riittää!
- Saanko sanoa jotain? - Et!
- Miksen? - Koska et saa!
Anne, älä hengitä noin.
Kuulit kyllä. Lopeta!
Älä hengitä!
Mene huoneeseesi! Et saa jälkiruokaa!
Ei saa itkeä. Älähän nyt.
- Itku vääristää kasvot. - En välitä!
Älähän nyt.
Kuuntelehan.
- Minäkin olen nähnyt heidät. - Oletko?
Olen.
Mikset kerro äidille? Sitten hän uskoisi minua.
Äitisi ei halua kuulla. Hänellä on omat uskomuksensa.
Mutta ennen pitkää -
hänkin näkee heidät.
Silloin kaikki muuttuu.
Miten?
Näet sitten.
Edessä on suuria yllätyksiä -
ja muutoksia.
Muutoksia?
Hän kiistää kaiken tapahtuneen.
- Entä tytär? - Hän ei ole yhtä itsepäinen.
Lapset on helpompi saada vakuuttuneeksi.
Äiti on vaikeampi tapaus.
Epäileekö aviomies mitään?
En usko, että hän tietää missä on.
Miten kaunis tytär minulla onkaan.
Äiti valmisti tämän hunnun sinulle.
Näytän morsiamelta.
Niin näytät.
Hihoja on lyhennettävä.
- Voit riisua sen. - Ei...
Sen on oltava puhdas ensimmäisessä kommuuniossa.
En likaa sitä.
Anna minun käyttää sitä vielä vähän.
Vai vielä vähän...
Hyvä on, tulen kohta takaisin.
Älä istu lattialla tai nojaa seiniin.
"Monsieur, haluaisitteko tanssia?"
"Mielelläni."
Charles, sinun on syötävä jotain.
Anne, riisu pukusi.
Anne, kuunteletko sinä?
Anne?
- Et saisi istua lattialla. - Se on puhdas.
Sama se. Mikset koskaan tottele?
- Mikä hätänä? - Missä tyttäreni on?
Mitä olet tehnyt tyttärelleni?
Oletko hullu? Olen tyttäresi.
Et ole tyttäreni!
- Kuulin huutoa... - Hän haluaa tappaa minut!
Hän aikoo tappaa meidät!
- Tule mukaani. - Olet paha! Paha!
Miten hän voi?
Hän on järkyttynyt.
Hän on isänsä luona. Anne halusi puhua hänen kanssaan.
Mitä tapahtui? Miksi riitelitte?
Se ei ollut hän, vaan se vanha nainen -
jolla on oudot silmät. Hän matki Annen ääntä.
Hän ei ollut tyttäreni.
Jumala, auta minua.
Mikä minua vaivaa?
En tiedä, mikä minua vaivaa.
Teidän on levättävä enemmän.
Ette voi vastata yksin talosta.
Me tiedämme, mitä pitää tehdä.
Mitä tarkoitatte?
Miten niin tiedätte?
Ei mitään, rouva. Ehdotin vain...
En kaipaa ehdotuksia. Teillä ei ole aavistustakaan.
Vai onko?
Mitä nämä ovat?
Migreenilääkkeitä. Niitä tavallisia.
Haluan olla yksin.
Kyllä, rouva.
Tulehan.
Anne kertoi kaiken.
En osaa selittää. Ensin luulin, että talossa on joku.
Epäilin jopa aaveita.
En tarkoita aaveita vaan sen päivän tapahtumia.
- Mitä tarkoitat? - Sano, ettei se ole totta.
- Kerro, mitä tapahtui. - Tapahtui?
En tiedä, mikä minuun meni.
Palvelijat olivat lähteneet yöllä -
he eivät uskaltaneet kertoa minulle.
He tiesivät, etten voi poistua talosta.
He tiesivät.
Anne, mitä tapahtui?
Hän löi minua.
Hän suuttui aivan kuten silloin.
- Muistatko? - En.
Anna anteeksi, Charles.
Pyydä anteeksi lapsilta.
Rakastan heitä. He tietävät, etten satuttaisi heitä.
Kuolisin mieluummin.
Mitä aiot tehdä? Oletko vihainen?
Tulin hyvästelemään vaimoni ja lapseni.
- Minun on nyt mentävä. - Minne?
- Etulinjaan. - Sota on ohi.
- Sota ei ole ohi. - Mitä sinä puhut?
Et voi lähteä! Jätit meidät jo kerran!
Miksi lähdit siihen typerään sotaan, joka ei edes kosketa meitä?
Mikset jäänyt tänne niin kuin muut?
Muut antautuivat.
Niin antauduimme!
Koko saari oli miehitetty!
Mitä oikein odotit?
Mitä yritit todistaa lähtemällä sotaan?
Sinun olisi kuulunut jäädä tänne perheesi pariin.
Rakastin sinua ja se riitti minulle.
Elämä tässä pimeydessä...
Tässä vankilassa...
Mutta se ei riittänyt sinulle.
En riittänyt sinulle, joten lähdit.
Se ei johtunut pelkästään sodasta.
Haluat jättää minut, eikö niin?
Anna anteeksi, Grace.
Anne! Nicholas!
Hyvä jumala!
Missä verhot ovat?
Rouva Mills!
Näyttäkää. Oletteko kunnossa?
Haluan isän!
- Isä on lähtenyt. - Se ei ole totta!
Se on totta.
Rakastan sinua, äiti.
Etsi verhot.
Kuka se oli? Kuka teki tämän?
Kerro minulle!
Tiedät, mitä täällä tapahtuu, koska se tapahtui sinullekin.
Kerro! Kirjoita se!
Kirjoita! Ole niin kiltti.
Tuollainen asenne ei auta.
- Hän ei osaa kirjoittaa. - Missä ne ovat?
- Mitkä? - Verhot!
Lasteni henki riippuu niistä! Joku on vienyt verhot!
Ei tarvitse korottaa ääntä.
Herra Tuttle, aioin juuri kutsua teidät.
Tiesittekö, että joku on vienyt verhot?
Verhot? Voi sentään.
Miksi kukaan haluaisi viedä verhot?
Päästääkseen päivänvalon sisään.
Niinpä tietenkin.
Joku haluaa tappaa lapseni.
Miten valo voisi tappaa heidät?
Oletteko hullu? Minähän kerroin teille!
Lapset kärsivät valoherkkyydestä! Valo tappaa heidät!
Se oli ennen.
He ovat voineet parantua.
Mistä tiedätte, jos ette kokeile?
Kälyni kärsi kovasti reumatismista. Se vaivasi jalkoja ja selkää.
Eräänä päivänä hän oli parantunut.
Etsin verhot.
Kun olette auttaneet ripustamaan ne, saatte lähteä täältä!
Mitä isäntä sanoo tästä?
Antakaa avaimet. Avaimet tänne!
Haluatte pelotella meitä.
Haluatte talon itsellenne.
Antakaa avaimet. En pyydä toiste.
- Rauhoittukaa, rouva. - Avaimet tänne!
Antakaa ne tänne.
Alkakaa painua.
Tiedättekö mitä, herra Tuttle?
Minulle alkaa riittää. Mitä mieltä te olette?
Ehdottomasti.
Paljastetaan hautakivet.
- Mitä äiti tekee? - Hän on tullut hulluksi.
- Valehtelija! - Hän on tullut hulluksi!
On yö.
- Minne menet? - Minulle riitti.
- Lähden etsimään isää. - Aiotko karata?
Kiipeän ränniä pitkin alas. Se on helppoa.
Jos äiti saa tietää, saat selkäsaunan. - Joo, joo.
Odota! Tulen mukaan etsimään isää.
Valehtelija. Et uskalla olla yksin.
Jänishousu, jänishousu...
Hiljaa!
Olemme tainneet eksyä.
Olemme yhä puutarhassa, hassu.
- Minua pelottaa. - Olisit pysynyt kotona.
- Sano jotain. - Mitä?
Ihan mitä tahansa.
Nimeni on Anne ja minä kävelen...
Mitä tuolla on?
Ne taitavat olla hautoja.
- Älä mene lähelle. - Miksi?
Siellä voi olla aaveita.
Haudoissa on vain luurankoja.
- Hautakivessä lukee jotain. - Lähdetään.
Odota.
Joulukuu 1891
Anne, mitä siinä lukee?
- Olkaa reippaita, lapset. - Nicholas, tule tänne!
Rouva Mills, älkää kertoko äidille, että karkasimme.
Älä puhu heille!
Miksi?
- He ovat kuolleita. - Mitä?
He ovat aaveita! Tule!
Nicholas!
Miksei heillä ole lakanoita ja kahleita?
- Sanoit, että... - Sama se! Tule tänne!
Kiusaat aina ja kerrot valheita.
En kiusaa sinua! Kerron totuuden!
Tule tänne!
Lapset!
Juoskaa!
Älkää tulko lähemmäs! Liikkumatta!
Tuo on aivan turhaa, rouva. Tuberkuloosi tappoi meidät -
yli puoli vuosisataa sitten.
Menkää pois!
- Avatkaa ovi, rouva. - Mitä haluatte?
- Älä avaa ovea. - Näimme haudat.
Menkää yläkertaan piiloon.
Minua pelottaa.
Pysykää yhdessä.
Menkää piiloon.
Olemme yrittäneet selittää teille.
Mitä?
Talon uuden tilanteen.
Minkä tilanteen?
Meidän on opittava elämään yhdessä...
Elävien ja kuolleiden.
Jos olette kuolleita, jättäkää meidät rauhaan.
Jättäkää meidät rauhaan!
Tule tänne. Mene sisälle.
Jos jätämme teidät rauhaan, luuletteko, että he jättävät?
Ketkä?
Tunkeilijat.
- Ei ole tunkeilijoita... - He veivät verhot.
Se oli heidän tekosiaan.
Nyt he ovat talossa teidän ja lastenne kanssa.
He odottavat teitä.
Ei!
Ennen pitkää he löytävät teidät.
- Tulen kohta takaisin. - Äiti käski pysyä yhdessä.
En jätä häntä yksin.
Älä hengitä noin.
Nicholas, älä hengitä noin.
Älä hengitä!
Etkö kuule? Täällä on joku.
Liittykää seuraamme, lapset.
Nicholas?
Anne?
Missä olette?
Vastatkaa.
- Tunkeilijat löysivät heidät. - Emme voi enää auttaa.
Teidän on mentävä yläkertaan ja puhuttava heille.
Isä meidän, joka olet taivaissa.
Pyhitetty olkoon sinun nimesi. Tulkoon sinun valtakuntasi.
Tapahtukoon sinun tahtosi, myös maan päällä niin kuin taivaassa.
Anna meille jokapäiväinen leipämme. Anna meille syntimme anteeksi...
Miksi pelkäätte, lapset?
Miksette halua ystävystyä kanssamme?
Puhukaa meille.
Kertokaa, mitä tapahtui.
Älä kerro hänelle!
"Älä kerro hänelle."
Jos kerron, he jättävät meidät rauhaan.
- Äiti! - "Äiti."
Miksi itkette, lapset?
Mitä tässä huoneessa tapahtui?
Mitä äitinne teki teille?
Jotain tyynystä.
Tappoiko hän teidät tyynyllä?
Hän ei tappanut meitä!
Jos olette kuolleita, miksi olette yhä täällä?
Emme ole kuolleita!
Miksi olette yhä täällä?
Emme ole kuolleita!
Miksi olette yhä täällä?
"Emme ole kuolleita..."
Emme ole kuolleita!
Oletteko kunnossa?
Olen. Minua vain huimaa.
Mitä tapahtui?
He saivat yhteyden.
Kaikkiin kolmeenko?
Ilmeisesti. Äiti ja kaksi lasta.
Aika mielenkiintoista, vai mitä?
Mielenkiintoista? Olin kauhuissani.
- Rauhoitu, kulta. - En!
Olemme tähän asti tehneet niin kuin sinä haluat, mutta nyt kuuntelet.
Emme voi jäädä. Olennot haluavat meidän poistuvan.
- Emme tiedä heistä mitään. - Tiedämmehän.
Nainen tuli hulluksi, tukehdutti lapsensa ja ampui itsensä.
Siinä on tarpeeksi. Ajattele poikaamme.
Victorilla ei ole hätää.
Hän näkee painajaisia -
ja väittää nähneensä sen tytön. Tämä rouvakin oli tytön vallassa.
Muutetaan pois.
Hyvä on, lähdemme huomenaamulla.
Luojan kiitos.
Käyn vilkaisemassa Victoria.
Kiitos vielä kerran teille.
Toivottavasti meistä oli apua.
Oli, mutta ilta ei ollut kovinkaan miellyttävä...
Ensin en tajunnut, miksi käsissäni oli tyyny -
ja miksi te ette liikkuneet.
Mutta sitten tiesin.
Se oli tapahtunut.
Olin tappanut lapseni.
Tartuin kivääriin -
ja painoin sen otsaani vasten...
Painoin liipaisinta.
Ei mitään.
Sitten kuulin naurunne makuuhuoneesta.
Leikitte tyynyillä kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Ajattelin -
että Herra oli armossaan antanut minulle toisen mahdollisuuden.
Hän tarkoitti: "Älä luovuta."
"Ole vahva, ole hyvä äiti heille."
Mutta nyt...
Mitä tämä kaikki tarkoittaa?
Missä olemme?
Lydia kysyi samaa -
kun hän tajusi meidän kolmen kuolleen.
Hän puhui silloin viimeisen kerran.
En voinut kertoa sitä aikaisemmin.
Keitänkö kupin teetä, rouva?
Tunkeilijat lähtevät, mutta heitä tulee lisää.
Toisinaan aistimme heidät, toisinaan taas emme.
Mutta niin se on aina ollut... rouva.
Äiti, eikö isä kuollutkin sodassa?
Kuoli.
Näemmekö häntä enää?
En tiedä.
Jos olemme kuolleita, missä limbo on?
En tiedä, onko limboa olemassa.
En tiedä enempää kuin tekään -
mutta tiedän rakastavani teitä. Olen aina rakastanut teitä.
Ja tämä talo on meidän.
Sanokaa perässä: "Talo on meidän."
- Talo on meidän. - "Talo on meidän..."
Talo on meidän, talo on meidän...
Äiti, katso. Valo ei enää satu.
Kukaan ei voi pakottaa meitä lähtemään.
Tulehan, Victor.
MYYTÄVÄNÄ
Janne Mökkönen