A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
- Nyugalom! - Te...
Emlékszel rám?
- Hol vagyunk? - Nyugi!
Amit akarok, nagyon egyszerű:
áruld el, mi van a halandóságelixírben!
Nyugodj meg!
Hé, ne!
Én szóltam.
Mondtam, hogy nyugi.
Hogy az isten...
Ide figyelj, doktor úr...
van rosszabb a halálnál.
Például...
nem engedlek kimászni onnan.
Csak gyönyörködöm a látványban, ahogy elmerülsz.
Húzz ki!
Türelem! Mondani akarok valamit.
Szóval szép lassan lesüllyedsz.
Eltűnsz.
Mi történik?
Nem halsz meg,
de örökre ott rohadsz majd.
Úgyhogy még egyszer felteszem a kérdést.
Hogyan készült a főzet?
Hiába van egy halom pénzed...
örök életed...
hegyeket is megmozgató szerelmed, mégsem változik semmi.
Mindez kevés, hogy visszahozzam a nőt, akit szeretek.
Mert ami kell hozzá, az nem nálam van.
Hanem nálad.
Kétségbeesett vagy.
Annyira, hogy felébresztettél az elixír miatt.
Sóvárogsz, hogy beleláss a fejembe.
Érthető: felméred a lehetőségeidet,
hogy van-e ütőkártyád.
De mondok én valamit:
tíz-tizenöt perc, nem több.
És aztán véged.
Látod?
Ha azt hiszed, segítek egy Halhatatlanon, egy hozzád hasonló alkimistán,
mielőtt megkapom, amit akarok, akkor tévedsz.
Tehát...
beszélsz...
vagy beszélsz?
Hogyan találtál rám?
Honnan tudtad, hol vagyok?
Én mondtam el neki.
Rüya halandó lett az elixírtől. Még a Védelmező sem támaszthatja fel.
De te használhatod az erőd. Feltámaszthatod Rüyát.
Nem megy, Faysal.
A halálból nem hozhatok vissza senkit. Nem szeghetem meg a természet törvényét.
Mi hasznod, ha ezt sem tudod megtenni?
- Sami! - Hakan?
Történt valami?
Nem, csak... Nincs semmi baj. Minden oké.
Sőt, annál is okébb. Ma...
szerelmet vallok Berrinnek.
- Gratulálok. És örülök. - Kösz, haver.
Most, hogy kiderítetted az elixír receptjét...
Vagy nem?
Nem sikerült, igaz?
Elmagyarázom.
Hagyd!
A vezír tudja, hol vagyunk, és mit akarunk.
Tudja, hogy nem szórakozom, és nem verem át.
De azt is tudnia kell...
hogy az alkunk felrúgása súlyos következményekkel jár.
Miért nem ölted meg?
Védtelen volt. Végezhettél volna vele.
A fontossági sorrend, Okhan.
Először is kiderítem, ki bűnös, és ki nem, aztán megbüntetem őket.
De csak utánad.
Hosszú idő telt el. Sok mindenről kell beszélnünk.
Figyeljetek!
Egyetlen feladatotok maradt.
Küzdeni az életünk árán is.
Nem.
A kikötőben hajókkal evakuálják az embereket.
Kicsempészik a túlélőket Isztambulból.
Ma felszálltok az egyik ilyen hajóra.
Megőrültél? Szó sem lehet róla.
Ha meg is tennénk, tudod, hogy előbb a nők és a gyerekek.
Úgyhogy Berrinnek kéne...
Bocs.
Nézzétek!
Nálam a tőr és az ing.
Én túlélem, ti viszont...
Meghalhatunk.
Egy pillanat.
Kényelmes megoldás. Mi eltűnünk, te maradsz.
Mindenki azt hiszi,
hogy Hakan Demir, a Védelmező egymaga megmentette Isztambult.
Nem szoríthatsz minket háttérbe.
Szó sem lehet róla. Maradunk.
Nem is a történelem miatt aggódik. Hírnevet akar.
Meg a vele járó dicsőséget.
Hakan, maradunk.
Nem megyünk sehova.
Jó. Gyerünk, gyerekek!
Elég az érzelgősségből! Folytassuk a munkát!
- Meg kell hackelni valamit? - Figyeljetek!
Tudom, hogy jót akartok, de...
Semmit sem tehettek a Halhatatlanok ellen.
Nem akarok aggódni miattatok.
Kérlek titeket.
Rendben.
De ígérd meg!
- Ha ennek vége... - Megígérem.
Megígérem. Ha ennek vége...
újra találkozunk.
Na jó.
Gyerünk! Elég időt vesztegettél. Ments meg minket, Védelmező!
Hol kezded a keresést a vezír és Okhan után?
Egyetlen helyen.
A régi otthonunkban.
Nagyon bátor vagy. Ezt elismerem, Védelmező.
Az volt a dolgod, hogy megöld a Halhatatlanokat,
erre szándékosan felébreszted az egyiküket.
De nem sokáig élvezhetted a társaságát, igaz?
Hol vagy, Zeynep?
Kövesd a hangom!
Kicsit közelebb!
Langyos.
Még langyosabb.
Ha tudsz az egészről, bizonyára beszéltél a vezírrel.
Ő hol van?
Nem beszéltem senkivel.
Tegnap óta nem láttam a vezírt.
Akkor honnan tudod, Zeynep?
Az Orákulum meghalt, Hakan.
Én vagyok az új jós.
Nem értem, miért hoztál ide.
Vigadjunk inkább az új Halhatatlanokkal!
Miért? Nem hiányoztam neked?
Ugyan már!
Persze hogy hiányoztál.
Nem igazán látszik.
Üdv!
- Okhan, ne csináld! - Kinyírt. Most megfizet érte!
Azt mondtam, ne.
Előbb egy Halhatatlan,
aztán az Orákulum.
Nem tudok lépést tartani veled.
Nem én választottam ezt.
Csak próbálok életben maradni.
És amiket Halhatatlanként tettél, Zeynep?
Aylin.
Burak.
Ha sikerül, én is!
Ezek nem a te döntéseid voltak?
Szintén csak a túlélésért csináltad?
Mondj valamit!
Ha te vagy az Orákulum,
ha maradt benned egy szemernyi jóság, mondd el!
Hol a vezír?
Hol van Okhan?
Hiábavaló Okhant keresned.
Ezt hogy érted?
Úgy, hogy látom.
Maradj ott!
Nem mentheted meg Isztambult.
Bármit teszel,
akármelyik ajtón kopogtatsz,
bármelyik utat választod,
Isztambul el fog pusztulni.
Nem.
Azt nem hagyom.
Csak a lehetőségeket látod.
Kell lennie egy másik lehetőségnek.
Nincs másik, Hakan. Higgy nekem!
Mit csinálsz?
De valami mást megmenthetünk.
Beszélgetünk!
Ha kell, órákon, napokon át.
Amíg fel nem tártuk az összes titkunkat.
Tudom: nekem készítettétek a halandóságelixírt.
Most pedig...
ki vele!
Veszélyes téma. Csak óvatosan!
Ó, igen? Aligha veszélyesebb, mint egy adag abból a főzetből.
- Ne menjünk bele! - Miért? Mi lesz?
Összecsapunk?
Megöljük egymást?
Lehet, hogy ma meghal valamelyikünk.
Csak az a kérdés...
ki lesz az.
„Mi”?
Egy ideje már nincs olyan, hogy „mi”!
Tudod, miért?
Nem tudom. Talán mert nincs szíved?
Vagy mert nekem fáj legjobban a szívem?
Mert nem akartam, hogy meghalj.
Volt egy jövendölés.
„Halált hozol a szerelmedre.”
A saját kezemmel végeztem veled, hogy felélesszem a bűvös tárgyak erejét.
Erről van szó?
Ezért vagyunk itt, Zeynep?
Egy régi jövendölés miatt, ami elcseszte az életünket?
Elég ebből a baromságból! Ez mind a múlt.
Van más dolgom.
Téged talán nem tudtalak megmenteni, de vár egy egész város.
Ha nem árulod el, hol van Okhan...
Mit csinálsz?
Hol vagyunk?
Hova hoztál?
A válaszokhoz a kérdéseidre.
Zeynep, nem érdekelnek a válaszok.
Vigyél innen! Vissza kell mennem.
Nem, Hakan. Előbb állj meg, és nézd!
Figyeld!
Mert ez a jövő.
- Anyu! Apu! - Anyu!
Nagyon izgatottan tértél vissza, igaz?
Rögtön Rüya sírjához siettél, de mi történt?
Micsoda meglepetés!
Rüya még mindig halott.
Te szemét!
Talán elfelejtettem szólni neked.
Készítettem még egy adagot, és elrejtettem, mielőtt megöltél.
Heten voltunk.
Csak heten. Olyan nehéz lett volna hűségesnek maradni?
Mit nevetsz?
Viccesen hangzik.
„Hűségesnek maradni.”
Na és te?
Olyan nehéz volt hűségesnek maradnod?
Egyedül te vagy jó, ugye?
Nézz előbb tükörbe! Mindannyiunk közül a legnagyobb áruló.
- Miket beszélsz? - Minden miattad kezdődött.
Az árulásoddal.
Beleszerettél egy halandóba.
Elfeledkeztél az ügyünkről.
Nem az egész birodalmat akartuk elbitorolni?
Előbb a vezíreket, aztán a szultánt.
Mindenki nekünk ugrált volna. Ez volt a terv.
Egy pillanat. És a tervetek, hogy megöltök?
Kinek az ötlete volt?
Biztos a tiéd. Rád vall.
Halljam! Hogyan döntöttétek el?
Alaposan meggondoltátok? Egyáltalán tétováztatok?
És te?
A legjobb barátom.
Tépelődtél? Vagy rögtön beleegyeztél?
Még mindig az érzelmekkel jössz!
Értsd már meg! Ennek semmi köze az érzelmekhez.
A többség számít. Mi hárman voltunk, te egyedül.
Akkor magam mellé állítom a többséget, és kivégezlek. Hogy tetszik?
Szemet szemért. A szemem sem fog rebbenni.
Tényleg rohadék vagy.
Te pedig egy csótány, Faysal.
Könnyen elmenekülsz minden elől.
De a halálfélelem...
na az már valami más.
Mást sem látok a szemedben, csak halálfélelmet.
Áruld el!
Te ölettél meg Harunnal?
Értsd meg! A szerelmed kezétől haltál meg.
A szerelmed végzett veled.
Annyira a fellegekben jártál, hogy semmit nem vettél észre.
Ahogy te sem vetted észre.
Mit?
A kamion, ami végzett Rüyával.
Nem...
De.
Én vezettem.
Megöltem Rüyát, hogy magam mellé állítsalak.
Tudom.
Nyugtalan vagy. El akarsz menni.
De maradnod kell, és nézned.
Lásd a valóságot, Hakan! Kérlek.
A rengeteg katasztrófa...
és a sok halál után tényleg ez a jövő?
Mindent megpróbáltunk, Hakan.
Isztambul mégis elesett.
Eleinte nagyon sokat szenvedtünk.
Aztán eltávolodtunk.
Elvesztünk.
Elfelejtettük a másikat.
Aztán újra egymásra találtunk.
Megmenekültünk, Hakan.
Te is megmenekültél, Zeynep?
Hiányozni fog ez a hely.
Bűzlöttél,
horrorfilmdíszletnek néztél ki, de...
vigyáztál ránk.
Bekapcsolt a vezír telefonja. Jelet fogtunk.
Berrin, muszáj mennünk.
Emlékezz, mit mondott Hakan! Azonnal indulnunk kell.
Gyere!
Mindjárt.
Csak egy pillanat.
Istenem, Berrin...
De makacs vagy!
Elvileg nincs nálunk erősebb a világon.
Csak nem tudom, most melyikünk a viharvertebb.
Fogalmam sincs, miért vagy hogyan készítetted az elixírt, de...
Újra meg fogod tenni.
Ismét otthagysz, igaz?
Láttam őt, mikor felébredtem.
Megértettem. Ne aggódj!
Újra elhagysz egy másik Védelmezőért.
Félsz.
Tudod, mit? Én is félek.
Nagyon félek, hogy minden, amire elszántam magam, hazugság volt.
De tényleg szerettem volna egy családot,
valakit, akit szerethetek...
Én...
azon kívül, amit láttam, amit olvastam...
Nem ismerem a szerelmet úgy, mint te.
Állj meg!
Állj! Ne mozdulj!
Menj innen! Megoldom egyedül.
Ne mozdulj!
Süket vagy? Azt mondtam, menj. Meg akarsz halni?
Ha elmegyek, meghalsz, te nő.
Nem félsz?
Hülye!
Idióta! Mármint...
ha az az izé ránk esett volna,
ő hal meg, nem én.
De...
Akárhogy is...
Nem érdekelte.
Kockára tette értem az életét.
Nagyon fura az élet.
Ha történt valami, elmeséltem neked,
de te rohantál hozzá, hogy elmondd.
Láttam valamit, és azt gondoltam:
„Valeriya imádná.”
De nem találtalak, mert vele voltál.
- Okhan... - Mikor nevettél,
én is nevettem.
Mikor szomorkodtál...
Okhan...
ismered a szerelmet.
De én soha...
Tudom.
Vagyis...
mindig mellettem voltál, aztán hirtelen eltűntél.
Megijedtem.
- Nem értettem, mi történik. - Én sem.
Mindenkitől számítottam árulásra, csak tőled nem.
Valeriya...
Sajnálom.
Mindent sajnálok.
Őszintén.
Hadd nézzem a szemöldököd!
- Mert mikor haragszol... - Felemelem, igen.
Akárhogy is lesz, maradj a legjobb barátom!
Úgy tűnik, a történelem ismétli önmagát.
De tényleg.
Ha nem megyek vissza, hogy megöljelek, akkor is ez lenne.
Elkészíted az elixírt,
de nem használod, mert nem engedi a lelkiismereted.
Ami téged illet...
Mit akarsz tenni?
Megölsz?
Megbocsátok neked, vezír.
Te is képes vagy ugyanerre?
A Hűségeseknek semmi bajuk, ugye?
Felszálltak a hajóra? Kijutottak?
Felejtsd el a múltat, Hakan!
Maradj itt!
Valami baj van.
- Valamit nem mondasz el. - Nincs semmi.
Csak te és én létezünk.
Nem.
Ez nem a valóság. Igazából rossz dolgok történnek.
Ez az egész egy álom.
Bajban vannak a Hűségesek.
Mutasd meg!
Azt mondtam, mutasd meg!
TARTS RENDET!
Ne!
Ez nem lehet!
El kellett volna menniük!
De nem mentek el. Meglep?
Ne!
Mondd, hogy hazugság!
Zeynep!
A rohadt életbe!
Mindent elmondtunk.
Mindent.
És szerintem megértettük, hogy a múlt elmúlt.
Együtt erősek vagyunk.
Mint az első alkalommal, a Sötétség küldött minket Isztambulba.
Abból táplálkozik az erőnk, hogy összetartunk.
Ezért kell megbocsátanunk egymásnak.
Legyünk egyek! Legyünk együtt!
És uralkodjunk Isztambul felett!
Az istenit!
Berrin?
A rohadt életbe!
Ki tette ezt?
Arif...
Arif!
Sami?
Sami!
Élsz! Hál' isten, élsz!
Élsz!
Mi történt? Mondd el!
Hirtelen megjelent...
Egy szempillantás alatt kicsinált minket...
Ki ölte meg őket, Sami? Ki volt?
A vezír.
Az istenit!
Megtalált minket.
Berrin a nyomára akadt...
Lekövette a számítógépen.
Ne fáraszd ki magad!
Hakan?
A vezír!
- Vissza! - Mit műveltél?
Nyugi. Nem fog megölni.
Mert nem így ér véget a történet.
Miféle történet? Miről beszélsz?
A két férfiról, aki meggyilkolt egy ártatlan nőt.
Elmeséljem?
Hol volt, hol nem volt,
az 1459-es esztendőben
Hüsrev uraságot bosszantotta valami, amit úgy hívtak, a vezír.
Egymaga nem tudott megszabadulni tőle,
mivel tudta: aki bántja a vezírt, súlyos árat fizet érte.
Átok száll a vezírre kezet emelőre.
Ezért a nagyúrnak egy másik módszert kellett találnia.
- Faysal... - Ne szakíts félbe!
Egy nap aztán...
megölték az akindzsi legjobb barátját.
És ez az ember talált rá.
És?
Kezd ismerősen csengeni?
Az ember naiv, ártatlan lánya megtudja,
hogy a vezír a gyilkos.
Az apjához siet, és azt mondja neki:
„A nő, akit szeretsz, megölte a legjobb barátod.”
A vezír.
Később aztán,
ahogy te tetted az imént,
a férfi szíven szúrja a vezírt, és végez vele.
Egykor így alakult a történet. Vagy valami hasonló módon.
Nem végződik szépen, de...
De sajnos így volt.
Harun...
A te hazugságaid miatt ölte meg a szerelmét.
Igen.
Hogyan is történhetett volna másképp? Meglep?
Miattad halt meg a vezír!
Szemet szemért.
Egy több évszázados mese mai hőse lettél, Hakan.
Azt csináltattam veled, amit régen Harunnal is.
Nem.
Nem sikerült, Faysal.
Ugyanis rájöttem a tervedre.
Tudod...
töröttek voltak a tükrök a vágóhídon.
És nem a harc miatt. Te törted el őket.
Mert nem akartad, hogy ő megtudja.
És ott van Zeynep is, persze. Az Orákulum.
Átformálhatja az emlékeket.
Sami ezért látta helyetted a vezírt.
Ha a vezír jár ott,
senki sem marad életben, Faysal.
Igaza van.
Senki sem élte volna túl.
Menj!
- Nem hagyhatlak itt. - Menj!
Valeriya, nem hagyhatlak itt.
Tegyél rendet a múltban! Happy endet akarok.
- Nisan! - Valeriya!
Mikor jöttél, azt mondtad, egyikünk meghal.
Meglátjuk, ki lesz az.
Valeriya!
Ki vagy? Sosem láttalak errefelé.
Nem hittél nekem, de megmentettem az életed.
Megmentettél.
Segíts!
Valeriya!
Valeriya?
Valeriya!
Hakan...
Hakan, csinálj valamit!
Hallottad, mit mondott.
Nem itt lesz boldog.
Meghaltak, és nem tudtam megakadályozni.
Nem tehettél volna semmit, Sami.
Mármint Faysal ellen.
Nem tehettél semmit.
Mind hősök voltak.
Az utolsó pillanatig.
Mi az?
Mi történt?
Nem te vagy az Orákulum? Nem láttad előre?
Akadt egy kis dolgom.
Lekötött egy jól sikerült terv. Tudom.
Az micsoda?
Nem érdekes.
Szuveníreket gyűjtünk?
Nem.
Zeynep!
Versenyt futunk az idővel, és most nagyobb szükségem van rád, mint valaha.
Jó.
Akkor zárjuk le minél gyorsabban!
Feláldozta magát a vezír.
Érted.
Azokért, akiket szeretett.
Most rajtad a sor, Okhan.
A halandóságelixírt akarod.
Ha oda tudom adni neki a múltban,
boldog életet élhet Harunnal.
És megmentem ettől Isztambult.
Megkapod a receptet,
de az nem számít.
Akkor mi számít?
Nem az a kérdés, hogy „mi”.
Hanem „ki”.
Kemény munka volt elkészíteni azt a főzetet.
Temérdek dologgal kísérleteztem, de hiába.
Majdnem feladtam, de jött az a nő.
Az a nő?
Elhozott mindent. Csak akkor tudtam elkészíteni az elixírt.
Ahogy mondtam, nem a recept a lényeg, hanem a hozzávalók.
És azokkal egyedül ő rendelkezik.
Hol találom ezt a nőt?
Egy erdei kunyhóban lakik, Konstantinápoly határában.