‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫תנו לי לצאת!‬
‫אני אומר לכם, אני חף מפשע!‬
‫יש שם מישהו?‬
‫מישהו שומע אותי?‬
‫תנו לי לצאת!‬
‫הכול אבוד עכשיו.‬
‫הכול.‬
‫אתה צודק, הרון. הכול אבוד.‬
‫הווזיר.‬
‫ואלריה?‬
‫אז ידעת ששמי הנוסף הוא "הווזיר".‬
‫שקרן ארור.‬ ‫-תקשיבי לי.‬
‫אספר לך הכול אם תתני לי הזדמנות.‬
‫תשתוק.‬
‫רק שקרים יוצאים מפיך, אז תהיה בשקט.‬
‫הושרב סיפר לי הכול.‬
‫הושרב הוא השקרן כאן.‬
‫שקרן?‬
‫צעקת שאנחנו בני אלמוות כשנתפסת.‬
‫זאת הסיבה שהתקרבת אליי?‬
‫כן.‬
‫ידעתי שאת בת אלמוות.‬
‫אבל שום דבר אינו כפי שנדמה שהוא.‬
‫אני יכול להוכיח זאת. תקשיבי.‬
‫אמרתי לך לשתוק. שתוק!‬
‫שתוק!‬
‫הפתק הזה הוא עבורך.‬
‫לא, לא. את לא יכולה לעזוב. ואלריה!‬
‫גם העיניים שלך משקרות,‬
‫בדיוק כמו הפה שלך והלב שלך.‬
‫חזרי!‬
‫ואלריה.‬
‫האם אלה זעקות ייאוש של אהבה שאני שומע?‬
‫הושרב.‬
‫אתה לעולם לא תיכנע, נכון...‬
‫האקן?‬
‫אמרתי, "האקן"?‬
‫אתה...‬ ‫-התכוונתי לומר "הרון".‬
‫אתה...‬
‫ובכן, נפגשנו גם בעבר, האקן.‬
‫פייסל.‬
‫בכבודו ובעצמו.‬
‫התגברתי על כל בעיה בחיים‬ ‫בעזרת היגיון, המגן.‬
‫אבל הפחד גובר על ההיגיון.‬
‫עכשיו אני אפילו לא יודעת אם אתה תתעורר.‬
‫דפקנו הכול.‬
‫ואני מפחדת יותר מכפי שפחדתי מעודי.‬
‫חסמתם את היציאות?‬
‫כן. זה כמו מבוך שם למטה.‬ ‫יהיה להם קשה מאוד למצוא.‬
‫זיינפ אולי לא הבחינה‬ ‫דרך איפה היא יצאה כשהיא נמלטה.‬
‫אז, עכשיו זה בידי אלוהים?‬ ‫אני עומדת לצאת מדעתי.‬
‫ברין...‬ ‫-בחייכם!‬
‫בגללנו גם איילין המסכנה מתה.‬
‫למה הסכמתי לתוכנית שלכם?‬
‫את צודקת.‬
‫הכול קרה באשמתנו.‬
‫זה בסדר. את הנעשה אין להשיב.‬
‫גם איבדנו את המפתח.‬
‫ראיתם איך התחשמלתי כשנגעתי במפתח.‬
‫איך ייתכן שזיינפ לא נפגעה?‬ ‫-כנראה הוא אינו משפיע על בני אלמוות.‬
‫זה רק עניין של זמן עד שהם יפתחו את השער.‬
‫זה באשמתנו.‬ ‫-אנחנו שוב מטרות נייחות.‬
‫בעצם, יש לי רעיון.‬
‫ובכן, מה ששמעתי הוא אמת.‬
‫הרון, אחי, האקינג'י, הוא בוגד.‬
‫זה באמת נכון?‬
‫נכנס בך דיבוק או משהו, אחי?‬
‫איך ייתכן שאתה רוצח הווזירים?‬
‫תמיד היית בחזית כשיצאנו לקרב.‬ ‫היית הלוחם הטוב ביותר.‬
‫אני אפילו לא זוכר כמה פעמים הצלת את חיי.‬
‫ועכשיו הם אומרים‬
‫שאחי הוא בוגד‬ ‫שקשר קשר נגד האימפריה הגדולה שלנו.‬
‫אתה מכיר אותי היטב, נכון?‬
‫חשבתי ככה, אבל טעיתי.‬
‫לא.‬
‫אני עדיין הרון אחיך.‬
‫קח את זה.‬
‫תן זאת לעזים. הוא בחדר התזמון.‬
‫אם יש בך רחמים עליי. אני חף מפשע.‬
‫בבקשה. כהערכה לכל עזרה שהושטתי לך בעבר.‬
‫היית רוצה.‬
‫אני לא אעזור לבוגד.‬ ‫-בבקשה.‬
‫אתה מפטפט עם הבוגד? קדימה. תסתלק!‬
‫שמעתי שהצוות של האקן חטף אותך.‬ ‫איך הצלחת לברוח?‬
‫זה לא היה קשה במיוחד.‬
‫החולשה הכי גדולה של אנשים טובים‬ ‫היא שיש להם לב רחמן.‬
‫את בטח יודעת עכשיו מה מיקומם.‬
‫תגידי לנו כדי שנוכל להשיג את המפתח.‬
‫אני מצטערת.‬
‫ברחתי דרך חור קטן.‬
‫היו שם המון מסדרונות.‬
‫אני לא חושבת שאצליח למצוא את המקום.‬
‫האורקל אמרה משהו חדש?‬
‫לא. שוב, אני מצטערת.‬
‫אז איפה פייסל?‬
‫אני אתקע לך את האקדח הזה בפה‬ ‫אם תגידי שוב "מצטערת".‬
‫בסדר.‬
‫אז אקח סיכון עם "אני לא יודעת".‬
‫יש תנועה בכיפת הנשר.‬
‫ראיתם מי הם היו?‬
‫לא בדיוק, אבל הם נשאו משהו.‬
‫בואו איתי.‬
‫ובכן? הצלחת סוף סוף?‬
‫כן.‬
‫רואה, אלה רק האדים.‬
‫אבל למה התגנבת לכאן?‬
‫היית כל כך שקוע במלאכתך,‬ ‫ולא רציתי להפריע לך.‬
‫יש לזה ריח מוזר.‬
‫זה עשב זייני.‬
‫נכון שזאת הרגשה מוזרה?‬
‫כאב.‬
‫זה עדיין כואב.‬
‫מספיקה לי כמות קטנה כזאת כדי להבין‬ ‫מדוע בני האנוש לא רוצים לחוש כאב.‬
‫באמת?‬
‫אומרים שהכאב שהכי קשה לשאת אותו...‬
‫הוא לא כאב גופני...‬
‫אלא הכאב שמרגישים בנשמה.‬
‫והכאב הרב ביותר שהנשמה שלי מרגישה‬ ‫נגרם בגלל השיקוי הזה. אתה יודע את זה?‬
‫ואני לא יכול לשאת אותו.‬
‫חכה רגע. יש שינוי בתוכניות?‬
‫שמעתי שאתה מתכוון להוציא להורג גם את הרון.‬
‫חשבתי שהוא מתכוון להרוג את הווזיר.‬
‫יש שינוי גדול בתוכניות, למען האמת.‬
‫איזה שינוי?‬
‫החלטת גם לא להפוך אותה לבת תמותה?‬
‫השיקוי הזה יהפוך מישהו לבן תמותה‬ ‫יום אחד בעתיד, זה נכון.‬
‫אבל המישהו הזה לא יהיה הווזיר.‬
‫על מה אתה מדבר?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מה עשית, לעזאזל? השקעתי בזה המון עבודה.‬
‫עזוב אותי.‬
‫עזוב.‬
‫לעולם לא תעבוד קשה שוב.‬
‫לעזאזל.‬
‫נו כבר.‬
‫שריפה! יש שריפה!‬
‫יש שריפה!‬ ‫-מה עשית?‬
‫תפסו אותו! האסיר ברח. תפסו אותו!‬
‫אל תברח!‬
‫לעזאזל.‬
‫בוא הנה!‬
‫עזבו אותי!‬
‫עזבו!‬
‫אתה מנסה לברוח? רוצח!‬
‫אני לא חושבת שיש מספיק דינמיט.‬
‫אני חושב שזה מספיק, ברין.‬
‫לא יכולנו למצוא יותר, סאמי.‬
‫עלינו למהר.‬
‫תתכופפו.‬ ‫-אנחנו לא קרובים מדי? בואו לא נתפוצץ.‬
‫אתה חושב ככה?‬ ‫-אנחנו בסדר.‬
‫טוב, תפסו מחסה. תתכופפו.‬
‫לעזאזל.‬
‫מה קורה?‬
‫שלום לכם.‬
‫אני מעריכה את מאמציכם.‬
‫אבל יש לי חדשות רעות. השער הזה לא יתפוצץ.‬
‫את משקרת.‬ ‫-תנסו.‬
‫למה, לדעתכם, השער הזה‬ ‫החזיק מעמד זמן רב כל כך?‬
‫אתם מטומטמים או מה?‬
‫לפחות הנאמנים שמרו על כבודם.‬
‫כל הכבוד.‬
‫תצטרכו להרוג אותנו לפני שתפתחו את השער.‬
‫ואז תוכלו לעשות כל מה שתרצו.‬
‫זאת לא תהיה בעיה.‬
‫אבל אתם יודעים שתצטרכו לתת לי‬ ‫את המפתח כדי שאוכל לפתוח את השער.‬
‫כבר גנבתם את המפתח.‬
‫אם את לא יודעת מה קורה,‬
‫יש לך בעיה חמורה‬ ‫בשרשרת הפיקוד שלך, המפקדת.‬
‫זיינפ כבר גנבה את המפתח.‬
‫זיינפ?‬
‫שמרו עליהם.‬
‫איזו חרפה. איך זה יכול לקרות? תתבייש לך.‬
‫תתבייש לך. איזו חרפה.‬
‫האקינג'י היה גיבור העם. תתבייש לך.‬
‫זה לא צדק. תתבייש לך!‬
‫תתבייש לך!‬
‫אדוני.‬ ‫-כן, אדון הושרב?‬
‫אני רואה שלא הגיעו הרבה אנשים.‬ ‫האם לא יידעו אותם?‬
‫הכרזנו על כך,‬ ‫אבל הרון האקינג'י אהוב על בני העם.‬
‫אולי זאת הסיבה שההמון לא הגיע.‬
‫תתרחקו.‬ ‫-אין כאן איש.‬
‫אולי הוא אהוב...‬
‫אבל הוא בכל זאת בוגד, וזאת עובדה.‬
‫החייל הגיבור נעץ מבטו בנבל‬ ‫כשבעיניו יוקדת אש.‬
‫לא נותרה לו תקווה,‬ ‫כי הוא חשב שהרוע תמיד מנצח.‬
‫הוא היה נואש, חסר תקווה.‬
‫האם הוא נוצח?‬
‫לא, שירין. הוא לא נוצח. את יודעת למה?‬
‫גם לגיבורים וגם לנבלים יש פחדים.‬
‫אבל רק גיבורים מסוגלים להתמודד עם הפחד‬ ‫ולהפוך אותו לאש של נקמה.‬
‫אז איך הוא הצליח לברוח?‬
‫את בטוחה שאת רוצה לדעת?‬
‫הוא שלף את חרבו, כשזעמו בוער בו,‬ ‫וערף את ראשי הדרקונים.‬
‫הוא חיסל את הקיקלופים בן רגע.‬
‫ואז?‬ ‫-ואז הוא...‬
‫הוא קפץ לים והחל לשחות.‬
‫ואז הוא נשטף אל החוף. את יודעת מה קרה אז?‬
‫אז, סוף כל סוף,‬
‫הוא התאחד עם אהובת ליבו.‬
‫נהדר! אם כך, הוא חי מאז‬ ‫באושר ובעושר עם הנסיכה שלו.‬
‫זה נכון. כן.‬
‫כמובן שזה נכון.‬
‫אתה יודע,‬ ‫אני בקושי זוכרת את אמא שלי, עזים.‬
‫היא מתה טרם זמנה.‬
‫עכשיו יש לי רק את אבא שלי.‬ ‫הוא הדבר הכי חשוב לי בעולם.‬
‫גם את הדבר הכי חשוב בעולם בשבילו.‬
‫אין ספק בכך, שירין.‬
‫בכל אופן, אביך השאיר אותך תחת השגחתי.‬
‫הוא יחשוב שלא נתתי לך לאכול‬ ‫ויכעס אם תישארי כל כך רזה.‬
‫אביא לך קצת דבש ולחם. חכי רגע.‬
‫אנחנו הולכים לכיכר?‬ ‫מוציאים להורג את רוצח הווזירים.‬
‫כששמעתי מי זה, החלטתי לא ללכת.‬
‫הוא תמיד היה טוב לב כלפיי.‬
‫אומרים שהבוגד הוא הרון האקינג'י.‬
‫מה את עושה כאן?‬
‫נראה לי שהתקבצו מספיק אנשים. בואו נתחיל.‬
‫אבא!‬
‫שירין!‬
‫אבא שלך אוהב אותך מאוד, שירין.‬
‫הוא לא בוגד.‬
‫הוא אוהב אותך מאוד.‬
‫הכול היה באשמתי.‬
‫שירין, בואי הנה!‬ ‫-אבא! תשחררו את אבא שלי!‬
‫עזים, קח אותה מכאן.‬ ‫-בואי הנה, שירין. בואי נלך.‬
‫עזוב אותי, עזים!‬ ‫הם הולכים להרוג את אבא שלי!‬
‫מה קורה כאן?‬ ‫-מישהו יורה!‬
‫כאן. מהר!‬
‫מישהו יורה!‬ ‫-תברחו!‬
‫קדימה!‬ ‫-ברחו!‬
‫מהר!‬ ‫-ברחו!‬
‫מהר!‬ ‫-קדימה!‬
‫הם נמלטים!‬
‫מה אתה עושה?‬
‫מוודאת שהם מתים.‬
‫אני מציעה שגם אתה תעשה זאת.‬
‫אל תדאגי. אני לא אסמם אותך יותר.‬
‫אבל את כבר יודעת זאת, נכון?‬
‫אנחנו, נשות האורקל,‬ ‫חזקות יותר מכפי שאת חושבת, זיינפ.‬
‫אבל הכול מתאזן בעולם,‬
‫ולעולם לא נפר את האיזון.‬
‫וואו, אני ממש מתפעלת.‬
‫אז אשאל אותך את השאלה שהכי מטרידה אותי.‬
‫מי ינצח במלחמה הזאת?‬
‫האם תעמדי לצד המנצח או לצד המפסיד?‬
‫התשובה שלך מסתתרת בשאלה הזאת.‬
‫את שוב מתחילה לדבר שטויות.‬
‫את חושבת לחתור תחתיי‬ ‫עם המחשבות הקטנוניות שלך?‬
‫עזבי אותי...‬
‫נתת את המפתח לפייסל, אדונך, נכון?‬
‫הזעם שלך הוא כמו שלשלאות‬ ‫שכרוכות לרגלייך, וזיר.‬
‫הוא מונע ממך לגלות את האמת.‬
‫איפה פייסל?‬
‫את...‬
‫את טיפשה שחושבת שהיא מנהיגה.‬
‫איפה פייסל?‬
‫תגידי לי איפה הוא,‬ ‫או שאהרוג את המדריכה שלך.‬
‫לא תוכלי לאלץ אותי לעשות שום דבר‬ ‫שאני לא רוצה לעשות.‬
‫לכי לחפש אותו בעצמך אם את רוצה.‬
‫מה קרה? למה ביקשת שאבוא לכאן?‬
‫הוא לא מדיף ניחוח נעים כמוך,‬ ‫אבל אשמח מאוד אם תקבלי אותו.‬
‫תודה.‬
‫מה לא בסדר איתך היום?‬
‫הרבה דברים.‬
‫כאב, געגוע...‬
‫אבל יותר מכול, חרטה.‬
‫הושרב, מה קרה?‬
‫הייתי מאוהב בך נואשות.‬
‫ואני כל כך מצטער שלא סיפרתי לך בזמן.‬
‫אני כל כך מצטער‬ ‫שלא הוקרתי כל רגע שהעברתי במחיצתך,‬
‫שהכאבתי לך,‬
‫שאיבדתי אותך.‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫לא ידעתי שאתה אוהב אותי כל כך.‬
‫מעולם לא אהבתי איש כפי שאהבתי אותך.‬
‫אני כל כך מתגעגע אלייך.‬
‫אבל אני מבטיח לך, אני אתקן זאת.‬
‫אני מבטיח.‬
‫כבר איבדתי תקווה,‬
‫אבל תודה לאל שקיבלת את הפתק שלי.‬
‫הרון מצא את זה בביתו של הרופא.‬
‫הם תפסו אותו לפני שהספיק להביא לך אותו.‬
‫אם הם היו רוצחים את הסולטן,‬ ‫הושרב היה מקבל את הכוח לידיו.‬
‫הם היו מחסלים גם אותך.‬
‫הרון לא היה זה שבגד בך.‬
‫זה היה הושרב.‬
‫האמיני לי.‬
‫עורבים היו מנקרים את גופתך אלמלא הפתק הזה.‬
‫לא מכבדים את המתים במקום הזה?‬
‫אם זה בוגד, אז לא.‬
‫הייתי מצפה שתכיר את חוקי המקום הזה,‬
‫אבל אני לא כל כך בטוחה.‬
‫כמובן שאני מכיר. כמובן.‬
‫אני...‬
‫רק ניסיתי לפתח שיחה.‬
‫איך ידעת שאני בת אלמוות?‬
‫בנוסף לכך, איש לא יודע‬ ‫שאני מתקשרת באמצעות השתקפויות.‬
‫אבל לא הופתעת כשראית אותי בצינוק.‬
‫הייתי כל כך מופתע שלא ידעתי מה לומר.‬
‫קראת לי "וזיר" כשראית אותי.‬
‫אתה נראה לי מוזר לאחרונה.‬
‫יש לך עיניים של זר.‬
‫עכשיו אמור לי.‬
‫מי אתה?‬
‫סוף סוף.‬
‫בוקר טוב.‬
‫מנוול שכמוך.‬
‫אין סיבה לכעוס.‬
‫כל דבר שאני עושה...‬ ‫-"אני עושה למעננו".‬
‫אמרת "למעננו",‬
‫אבל גנבת את המפתח וחזרת בזמן מאחורי גבי.‬
‫דאגתי שהאקן לא ימצא‬ ‫את שיקוי התמותה בעבר. למען שנינו.‬
‫אני חושבת ששכחת‬ ‫את התכלית האמיתית של המפתח.‬
‫אם השער היה נפתח,‬
‫למה שהוא עושה בעבר לא היתה שום חשיבות.‬
‫שנינו יודעים שעשית זאת כדי להחזיר את רויה.‬
‫באמת, אתה מעורר רחמים.‬
‫אלו מילים יהירות מפיה של מישהי‬ ‫שנרצחה מהפגיון של אהוב ליבה‬
‫אבל עדיין לא יכולה להתאפק מלאהוב אותו.‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-לעשות מה שאתה לא הצלחת לעשות.‬
‫קשה להאמין,‬
‫אבל זה הסיפור.‬
‫אז...‬
‫כדי לנקום על כך שליבי נשבר,‬ ‫אני הורסת את קונסטנטינופול ואת חייך.‬
‫אבל חשבתי שהאהבה ריפאה אותי.‬
‫לפחות את יודעת עכשיו מי גרם לכך.‬
‫ואתה כאן כדי לשנות כל מה שקרה. זאת הסיבה?‬
‫כן.‬
‫אבל הגרוע מכול הוא,‬
‫שכאן, כלומר בעבר,‬
‫אין לי כלום.‬
‫אני תקוע כאן.‬
‫מה תוכל לעשות בלי עזרה?‬
‫יש שיקוי שהופך בני אלמוות לבני תמותה.‬
‫שיקוי תמותה? יש דבר כזה?‬
‫את לא יודעת, אבל...‬
‫הווזיר בעתיד יודעת להכין שיקוי כזה.‬
‫ולכן, אם אוכיח לה‬
‫שלא הרון אלא פייסל היה זה שבגד בה,‬
‫ייתכן שהיא תסכים לתת לי את המרשם.‬
‫תהפוך רק אותי לבת תמותה?‬
‫לא.‬
‫את כל בני האלמוות.‬
‫זה לא משהו שאני יכול לעשות ללא רשותך.‬
‫אין דבר שלא אעשה למען הרון.‬
‫אבל קודם,‬
‫עליי לחזור לעתיד.‬
‫ולשם כך, אני זקוק למפתח.‬
‫לעזאזל!‬
‫אני לא יודע מה לעשות.‬
‫אני תקוע כאן.‬
‫אל תדאג.‬
‫אם משהו ישתנה כאן, הוא ישתנה גם שם.‬
‫אני אעזור לך.‬
‫עכשיו אנחנו אבודים.‬
‫לעזאזל.‬
‫מתי היא זכתה באמונו של פייסל?‬
‫יש לה גם את המפתח.‬
‫את לא יודעת כלום, ואלריה.‬
‫תורידו את האקדחים.‬
‫מה קרה לה?‬
‫הווזיר השתמשה בה כקלף מיקוח נגדי‬ ‫אז יריתי בה.‬
‫את... את מטורפת?‬
‫איך יכולת?‬ ‫-מה הייתי אמורה לעשות?‬
‫הייתי צריכה לציית לה?‬
‫היא לא עזרה בכל מקרה.‬ ‫היא לא הפסיקה לעצבן אותי עם הקשקושים שלה.‬
‫אבל היא לא מתה.‬
‫שאקרא למישהו כדי לעזור לה?‬
‫אם היא כל כך מעצבנת, פשוט תהרגי אותה.‬
‫את הבאת את המפתח?‬
‫אני לא יודעת. אני מבולבלת.‬
‫אני רק יודעת שהייתי חייבת להעיר אותך.‬
‫זה הצליח.‬
‫יש משהו שאני צריך לתת לך.‬
‫את עדיין לא מתה?‬
‫חיכיתי לך, זיינפ.‬
‫את כנראה רוצה שאכניס לך כדור בראש.‬
‫תעזבי אותי.‬
‫קדימה, תעזבי.‬
‫אמרתי לך לעזוב. מה את רוצה ממני? תעזבי!‬
‫תפני מקום לאור בתוכך.‬
‫מה את עושה?‬
‫עזבי אותי.‬
‫ניסיתי הכול.‬
‫לא...‬
‫סליחה.‬
‫היית אמורה לחיות אם לא היה שיקוי, אבל...‬
‫רויה...‬
‫סלחי לי.‬
‫לא!‬
‫סלחי לי. בבקשה, סלחי לי.‬
‫הנה זה.‬
‫זה בשבילך.‬
‫שמעתי שאת לא יודעת‬ ‫להבדיל יותר בין טוב לרע, וזיר.‬
‫לכן חשבתי שעליי לספר לך על ואלריה.‬ ‫הווזיר העתיקה.‬
‫אני כל כך מאוהבת,‬
‫והאהבה הופכת אותי לאנושית יותר‬ ‫בכל יום שחולף.‬
‫היתה לנו מטרה, נכון,‬
‫ושריונות קשיחים שהגנו עלינו.‬
‫אבל האור חדר דרך הסדקים.‬
‫לא יכולנו לעצור אותו.‬
‫אולי זה היה אמור לקרות.‬
‫האור הזה...‬
‫האור הזה היה אהבה.‬
‫אבל כשנכנענו לכעסנו,‬
‫האהבה סגרה את דלתה בפנינו.‬
‫נותרנו רק עם אכזבה.‬
‫עכשיו יש לנו הזדמנות, וזיר.‬
‫הזדמנות לתקן את הכול.‬
‫עזרי להאקן‬ ‫כדי שיהיו לך חיים מאושרים עם הרון.‬
‫כי אפילו אם זה היה הרון שדקר אותך,‬
‫היד האמיתית שאחזה בפגיון‬ ‫היתה ידו של פייסל.‬
‫דעי זאת ובחרי בתבונה לצד מי את עומדת.‬
‫אל תיתני לזה להיגמר שוב רע.‬
‫אני זוכרת את היום שכתבתי את המכתב הזה.‬
‫היינו ביער.‬
‫נכון.‬
‫נתת לי את הפתק שהוכיח לי‬ ‫שהם רקמו מזימה נגדי.‬
‫אני כתבתי שעליי לעזור לך. אבל איך?‬
‫רק את יודעת איך להכין את שיקוי התמותה.‬
‫אם אכריח את בני האלמוות לשתות אותו בעבר,‬
‫איסטנבול תינצל,‬
‫ולך יהיו חיים מאושרים עם הרון.‬
‫משהו נוסף קרה ביום שכתבתי את המכתב הזה.‬
‫אני זוכרת.‬
‫הלכתי לביתו של אוקהאן לאחר שנפרדתי ממך.‬
‫מצאתי אותו מת.‬
‫מה זה אומר?‬
‫ידעתי מה המרשם, כן.‬
‫אבל פייסל חזר בזמן ושינה הכול.‬
‫כשהוא רצח את אוקהאן טרם זמנו...‬
‫מעולם לא יצא לי ללמוד איך להכין את השיקוי.‬
‫אני יכולה לראות.‬
‫אני יכולה לראות הכול.‬
‫את העבר, את העתיד...‬
‫אני האורקל עכשיו.‬