EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
DIREKTESENDT
- Filmer du? - Ja.
Merkelige ting skjer rundt oss.
Hvor enn vi går, angriper folk hverandre.
Bare se på plassen. Se på den.
De som kunne rømme, rømte. Bare gærningene er igjen.
De dør ikke. De blir ikke skadet.
Vær så snill, om noen hører dette, hjelp oss.
Vi orker ikke mer.
- Tolga. - Hva er det?
Tolga, se der borte.
Der borte.
Jeg tror han skal hoppe.
Går det bra med deg?
Jeg tror han er død. Hva i helvete?
Tolga...
Tolga, løp!
- Tolga! - Løp, løp!
Tolga!
- Tolga, løp! - Stopp! Kom hit!
Tolga, kom igjen!
Tolga! Kom igjen!
- Løp. - Tolga!
Tolga! For pokker!
- Ro deg ned. - Hva skal vi gjøre?
Pokker ta!
Vent. Hold ut.
Vi klarer oss.
Pokker ta.
Kom igjen.
Kom igjen, skatt.
- Løp. Kom igjen. - Ok.
- Løp. - Løp, kom igjen.
- Tolga... - Løp. Kom igjen!
- Bli her. - Det er noen der.
- Se. - Hvor?
Stopp! Ikke!
- Gjorde det vondt? - Så du det?
Du! Hva gjorde du?
- Jeg skal vise deg hvordan det gjøres. - Nei, slutt!
- Ikke la dem se oss. - Dere!
- Kom hit! - Han så oss! Løp!
- Løp! - De kommer, Tolga!
- Løp! Forsiktig! - Løp!
Ikke se! Bare løp!
Tolga!
Pokker ta deg!
Tolga!
Slipp meg!
Slipp meg, vær så snill!
Slipp meg!
- Vær så snill, slipp meg! - Se hva vi har her.
La meg være i fred!
Velkomne til det nye Istanbul, venner.
Jeg er Faysal Erdem. Den vellykkede, berømte forretningsmannen,
de siste dagenes mystiske fredløse
og en udødelig.
Slipp meg.
Akkurat som mange av dere nå.
Ikke glem hva for en tjeneste vi har gjort dere,
og gjør dere klare til å slippe villmannen i dere fri
ved å ta farvel med deres ydmyke jeg.
Dere har tross alt ingen eksistensielle problemer igjen!
Jeg ber dere, slipp meg! La meg gå!
Det vil ikke endre noe å stenge veiene og isolere oss.
Idioter.
For denne byen er vår nå!
- Men selvsagt... - Vær så snill!
...kan det ennå finnes dødelige blant oss.
- Din jævel! - Til dem...
- Slipp meg! - ...har jeg en kunngjøring.
Det fins alltid plass til dere blant oss.
Hva sier du?
Aldri!
- Greit, vi tar henne. - Slipp.
Slipp meg! Ikke gjør dette!
- Så... - Slipp meg!
- Ikke! - Dette er deres siste advarsel.
Dere kan bli med oss, eller gjøre dere klare for slutten.
På tide å velge side.
Istanbul i kaos. Myndighetene tier.
Istanbul er en spøkelsesby.
Kaos og uro hersker i Istanbuls gater idet økt...
...brevet til parlamentets president...
...om å unngå personen...
Dødstallet beregnes å være ekstremt høyt.
...innbyggerne utsettes for enda mer vold, mer...
Kaoset i Istanbuls ulike distrikter øker raskt.
Herr Faysal...
KAOS I ISTANBUL!
Min elskede.
Hvor er vi?
Tuller du?
I landet som Mehmet erobret.
I Konstantinopel.
Snu deg.
Kom dere inn.
Forsiktig.
Sakte.
- Løft ham opp litt. - Forsiktig.
- Pass hodet hans.
Legg ham sakte ned.
Varsomt.
Kom igjen, si noe. Han klarer seg vel?
Ingen endring.
Se. Han beveger øynene. Jeg tror han er i fortiden.
Var det noe rart ved funnstedet?
Så rart som det får blitt. Han ble skylt i land sånn i Bosporos,
med et fast grep om nøkkelen.
Hva om nøkkelen gjør ham vondt? Den tilhører jo dem.
Kanskje vi finner noe i arkivet.
Nisans middel utmattet ham. Kanskje nøkkelen skader ham.
La oss aldri snakke om henne igjen.
Bare si hva planen er.
Skader den ham, bør vi ta den. Hvorfor er den fortsatt her?
Faen!
Går det bra med deg?
Hva skjedde?
- Jeg prøver igjen. - Ikke vær dum.
Kanskje du gjør ham vondt.
- Vi venter til han våkner. - Hvor lenge?
- Nisan er kjent her. De kan komme. - Vi kan bare vente og forberede oss.
Kom igjen.
Kom tilbake til oss.
Harun, vi må dele oss her.
Harun!
Du er distrahert i dag.
Ja...
Harun.
Ikke rør deg. Denne fienden er grusom.
Ikke rør deg!
Kom igjen, pappa!
- Hva? - Hvordan klarte du å snike deg innpå ham?
Du blir en stor kriger, Şirin.
Ikke si noe til pappa. Han blir sint.
Unnskyld.
- Jeg går nå. - Ikke gå med en gang. Bli med oss.
- Kvinner får ikke gå inn i garnisonen. - Så hvorfor får jeg gå inn, onkel Azim?
Hør her. Det er ditt hjem, og dette er mitt.
Men du kan komme på besøk når du vil.
Sees senere.
De venter i garnisonen. Vi må ikke være sene. Kom.
Kom igjen.
- Datter... -"Datter?"
Det kaller du meg bare når du er sint.
Er du sint?
Vel...
Du er ei smart jente.
- Hva kaller jeg deg når jeg ikke er sint? -"Lille Şirin."
Lille Şirin...
Jeg hadde...
...en sånn kniv.
Og ei skjorte.
- Har du sett dem? - Nei.
Kanskje du hadde dem da mamma levde.
Jeg vet ikke. Var de viktige?
Ja.
Det var de virkelig.
Vær så god.
Vi går.
Flott.
De magiske gjenstandene er borte. Jeg vet ikke hvordan jeg får dem tilbake.
Perfekt.
Hei, du.
- Onkel Azim! - Ja?
- Pappa vil prate med deg. - Azim.
Ja?
Kan vi dra til Gullporten?
- Gullporten? - Ja.
Ja visst. Kom. Men vi bør levere Şirin først.
Greit. Kom hit.
Sånn, lille Şirin.
Jeg er din beste venn. Hvorfor sier du ingenting?
- Du prater om Gullporten og solur. - Du vet nok ikke om Gribbekuppelen.
Jo, selvsagt! Det er tidsbiblioteket.
- Men ingen tror på det. Det er en myte. - Hvordan vet du det? Kanskje det fins.
Det er vanskelig å måle tiden. Astronomi, universet, andre verdener...
Alt er en del av jobben min. Selvsagt vet jeg om det.
Du sier det, men du vet ikke engang at soluret er begravd der.
- Hva sa du? - Ser du?
Under kuppelen?
Du tuller.
Mener du det?
Kom igjen, hva venter vi på? Er det sant, blir jeg overlykkelig.
Hva er det? Hva så du?
Å, det? Han tegnet et her også.
Han etterlater merket deres overalt i byen.
Han har drept fem vesirer. Han er kjent som "vesirmorderen".
Vet du hva?
Han slutter ikke før noen stopper ham. Han vil nok fortsette.
Kom. Vi vet ikke engang hvordan vi kommer oss inn.
- Slipper de oss ikke inn? - Nei.
Hele skattkammeret er der, så nei.
Men jeg vet om en som kan hjelpe oss.
Vent her. Jeg er straks tilbake.
Bare vent her.
Gjør meg stolt, Azim.
Vær så snill, la noe gå som jeg vil.
Du kjemper forgjeves.
Sultanen flyttet soluret. Det er ikke der.
- Hvordan vet du at jeg leter etter det? - Din forbannelse er at du er her.
Min er at jeg vet alt, Hakan.
Du er av orakelets ætt.
Hør på meg. Jeg må dra hjem.
Zeynep, De lojale, de trenger meg. Hjelp meg.
Du kan dra med soluret, men du vil komme tilbake.
Komme tilbake?
Har du tenkt på hvorfor nøkkelen brakte deg hit?
Men hva skal jeg gjøre her?
Se på meg. Jeg har verken skjorta eller kniven.
Det er du, ikke gjenstandene, som er helten.
Aldri tvil på kreftene dine.
Kreftene dine er skjebnen din.
Aldri...
Aldri tvil på kreftene dine.
Kreftene dine er skjebnen din.
Pappa!
Det er du som vil endre fortiden og fremtiden.
Harun.
Jeg ba deg vente der nede. Hva gjør du?
Hva skjedde? Så du enda et merke?
For guds skyld. Han nekter å prate.
- Azim... - Hva skjedde?
Ja?
Jeg vet hvem vesirmorderen er.
Vesirmorderen?
- Da må vi fakke ham. - Ikke forhast deg.
De er en veldig mektig organisasjon. Det fins ting jeg må vite før vi gjør noe.
La være. Jeg tar meg av det.
Hvorfor? Fordi kvinner ikke kan?
Jo da, men jeg vet ikke...
Jeg syns ikke de skal. Jeg mener...
- Kvinner er skjøre vesener. - Vær så vennlig. For guds skyld...
Noen kommer.
Gjem dere.
Hallo? Er det noen her?
Hei, senk dem. Ro dere ned, det er meg.
Greit. Ro dere ned.
Hva er dette?
Jeg ofret livet mitt, men likevel aksepterer dere meg ikke.
Hva ønsker du fra storvesiren?
Gi stakkaren en mynt.
- Unna vei! - Jeg er desperat.
Jeg har lidd mye, herre.
Stopp.
Stopp!
Vær så snill, i Guds navn...
Jeg vet hvem vesirmorderen...
Jeg vet hvem morderen er. Slutt.
Slutt. Jeg har gode hensikter. Jeg har noe si.
Slipp ham.
La ham snakke.
Vesirmorderen er en av De udødelige.
De oppnår selvsagt noe med drapene.
De har en plan.
De udødelige, sier du?
Tar du meg med til sultanen, kan jeg forklare det for ham også,
så han kan få lagd gjenstandene jeg må bruke mot dem.
Jeg skjønner.
Men vi kan ikke forstyrre sultanen
med disse fantasifostrene, demonene og likspiserne.
Vet du ikke om De udødelige?
De er virkelige.
- De har åpenbart allerede... - Nok nå!
Jeg lyver ikke!
Jeg kan vise deg lederen deres.
Han er ansvarlig for alt som hendte dem!
Herre...
Om du er sikker på dette,
så gi meg bevis på at du fant morderen.
Da skal jeg ta deg med til sultanen. Vi drar!
Vær så snill, hør på meg!
Av sted!
- Vel bekomme. - Takk. God natt.
- Endelig. - Ikke klag.
Det var din idé å jobbe her.
Lederskap er en tung bør, men jeg kan hjelpe deg.
Nei takk. Vi må ikke skitne til klærne dine.
Skal vi se...
Du er så utålmodig.
Ser du et bra trekk, bør du vente og se etter et bedre et. Husk det.
Sjakk.
Dette kler deg ikke, Valeria.
- Du fortjener bedre. - Jeg er tilfreds med det jeg har, doktor.
Jeg vil bare at alle utfører pliktene sine.
Du har rett.
Kongen representerer bare regjeringen. Vesiren er den virkelige herskeren.
Hva gjør du her?
- Jeg savnet deg og ville være hos deg. - Legen er her. Jeg kan ikke dra.
Tror du jeg bryr meg?
- Jeg drar ikke før du kommer ut. - La være.
Jeg venter her.
Greit, vent ute. Jeg kommer.
- Skynd deg. - Greit!
Hvem var det? Jeg ser dere ofte sammen.
- En del av jobben. - Bare en akinji, altså?
Har du noensinne sett et galt trekk fra min side?
Sjakk...
...matt.
Kroen er ikke stengt ennå.
Hva om noen hadde sett oss? Du vet det er farlig.
Lytt før du blir sint på meg.
Jeg må være sammen med deg om jeg vil at du blir min.
Flytt deg!
Greit.
Jeg skal gå.
Men ikke uten belønningen min.
Hvilken belønning?
Du vet hva den er.
Jeg elsker deg så høyt.
Men du må gå nå. Kom igjen.
Det holder. Jeg trenger søvn. Du kan ikke bli.
Greit.
Som du vil.
Stopp!
Azim? Hvorfor forfølger du meg?
Du er ikke Harun!
- Ikke vær dum. Legg den fra deg. - Du visste ikke at kuppelen fantes i går!
Etter erobringen ble solurets oppdagelse og flytting holdt hemmelig.
Harun kunne ikke ha visst om det.
Azim, du kaster bort tiden min.
Se på dette.
Jeg har funnet vesirens spor. Storvesiren må...
Harun ville visst at man ikke besøker storvesiren om natta.
Hvem er du?
Greit.
Jeg skal fortelle deg alt.
Men du må love å hjelpe meg.
- Hva var det? - Soldater!
- Beskytt vesiren! - På plass!
- Hvor kommer de fra? - Fort!
Beskytt ham!
- Vesiren! - Soldater, spre dere!
- Fort! - Sir!
Hjelp!
- Sjekk taktoppene! - Fort!
- Sjekk perimeteren! - Hjelp!
Stopp! Hvor skal du?
Kjenner du meg igjen?
Jeg har møtt storvesiren før. Jeg har beviset han ba om.
Jeg gjenkjenner deg, tigger. Ikke gidd.
Storvesir Mustafa ble angrepet i går kveld
og er død.
Flytt dere!
- Noen andre må ha blitt utnevnt. - Selvsagt.
Skattmesteren Ahmet Pasha.
Men du får ikke prate med ham. Vi har strenge ordre.
Etter så mange drap holdes tjenestemenn unna folket.
- Den fyren prater med ham. - Men du er ikke han.
Det er mester Hüsrev. Han har mange disipler.
Han har innflytelse overalt.
Kom igjen!
Mester Hüsrev!
Vent. Hør på meg. Jeg vet hvem vesirmorderen er,
men ingen hører på meg.
Du sier at du vet hvem morderen er?
Si det, så vi kan være til nytte for myndighetene.
Si det. La oss ta oss av dette.
Hva er det?
En av morderens piler.
Ikke hør på ham, sir. Han har åpenbart en skrue løs.
Du må vie hjertet ditt til en annen sak, unge mann.
Snu...
...før det er for sent.
Et liv viet til feil sak, påfører deg bare smerte.
Og før du vet ordet av det, er du stille...
...så blir du blind...
...og til slutt mister du pusten fullstendig.
Men det er nydelig å leve, hva?
Faysal...
Se på den. Hvem vet hva han gjør?
For noen dramadronninger.
Det går bra. Dette er Hakan. Han våkner igjen. Tro meg.
- Hvor er Zeynep forresten? - Fløy du hit?
- Nei. - Så du ikke hvordan byen er?
Jo. Det er sant.
Det er sinnssykt. Det er kaos overalt.
Jeg våknet på sykehuset, så det var veldig vanskelig å komme hit.
Folk har gått fra vettet. De er helt borte vekk.
Jeg har hørt sånne fortellinger i gettoen.
De udødelige har omvendt alle.
- De fikk endelig det de ønsket. - Hva mener du?
Hva? Var alle de menneskene udødelige?
Vent. Hvordan kontrollerer de så mange menneskers tanker?
Det er ikke helt sånn. Dette er annerledes.
Men det er kaos der ute. Alle angriper hverandre.
Da er det en jobb for oss. Greit. Hvor er Zeynep?
Hvor er hun?
Zeynep og Aylin tok det middelet.
Hvordan går det?
Er du vant til ditt nye jeg?
Jeg skjønner.
Zeynep, dødsfrykten...
...uro for fremtiden, fysisk smerte... Sånt svekker en.
Vi er ikke sånn. Vi er sterke.
Regler stopper oss ikke. Vi er ikke som menneskene.
Vi prøver ikke å dekke over udugelighet ved å eie alt mulig.
Ingenting av det som skjer, er ondt.
Tro meg.
En ny orden etableres...
...basert på vår udødelighets velsignelse og virkelighet.
Tenk deg et liv der ingen stiller deg til ansvar,
uten regler og fullt av endeløs nytelse.
Et liv der dødelige ikke får plass.
Ja. Beklager.
Dine dager som Hakans følger er omme.
Jeg var lojal overfor Beskytterens ætt, ikke Hakan.
Ferske grønnsaker!
Om du snakker sant, blir jeg vitne til et historisk øyeblikk.
En 500 år lang reise!
Du må ta med deg noe tilbake.
Om det var mulig,
ville jeg brakt kniven og skjorta og drept vesiren her.
Men de har menn overalt.
Det er umulig å få tak i kniven før tiden kommer.
- Hva skal du gjøre med kniven? - Drepe vesiren her.
Reiser de henne ikke bare fra de døde igjen?
Se på vannet som renner ned her.
Steinen kan stoppe det i et øyeblikk,
men vannet fortsetter å renne.
Skrur du av kranen...
...blir det ingen flom eller lekkasje.
Det er uklokt å forvente ulike resultater når tilnærmingen er den samme.
Så det fins et annet vis?
Jeg sier bare at du må bruke hodet. Kom.
Kom igjen!
Vet du hva?
Jeg trodde først at du var Beskytteren.
Jeg mener det.
Du er smart og sterk.
Hakan vil lide nå som du er borte.
Fordi han ikke er noe uten meg.
Jeg har levd for saken siden jeg ble født.
Og hva skjedde så?
Hakan kom og ødela alt.
Det var du som fortjente alt fra starten av.
Bli med oss og ta det du fortjener.
Kan jeg stole på deg?
Udødelig blod flyter i årene mine.
Greit.
Så bevis det.
Hakan er hjemme. Vi tar nøkkelen sammen.
Spre dere.
Du stoler for fort på Zeynep. Hun er tross alt en sviker.
Kanskje du har rett.
Som leder har du selv mistet nøkkelen to ganger.
Se på deg selv, heller enn å kritisere meg.
Angrepet du ikke kunne utføre på århundrer, skjer nå.
Ja.
Angrepet som aldri tar slutt.
Kom igjen, vesir!
Tre av dem gikk opp.
Men Zeynep er her.
Dette er Tidsrommet.
Instituttet som fastslår tidspunktet på dagen,
og stedet der jeg jobber.
Det er litt rotete og gammelt,
men det duger.
- Soluret? -Å ja. Det er på gårdsplassen.
Bli med meg.
- Der er det. Dette er soluret. - Jeg sa det målte tid,
så de tok det med hit.
Om orakelet sa at det funker, så bør det funke.
Men det er dette jeg ikke forstår. Ser du symbolene?
De fullfører ikke hverandre.
De samme symbolene som på nøkkelen.
Vet du hvordan du stiller dem opp?
Ja.
- Hjelp meg. - Greit, vi gjør det.
Vent litt.
Hva skjedde?
Hva gjør du?
Jeg kan ikke ta med noe fra fremtiden,
men kanskje jeg kan ta noe med dit. Jeg kan i det minste prøve.
Ja.
Kom igjen. Hjelp meg.
- Denne veien. - Bismillah.
Snu den.
Stopp.
Det virket.
Hakan, det går bra.
Ro deg ned. De udødelige er her.
- Du må ta nøkkelen. Vi drar. - Hva?
Ta nøkkelen, Hakan.
Det går bra. Bare ta nøkkelen.
- Stikk av. - Ta den.
- Burak! - Burak!
Zeynep.
Bli der.
Det er godt å se deg.
Bli der, sa jeg.
Ikke vær dum. Det er meg, ro deg ned.
Det er meg.
Burak.
Han som elsker deg.
Husk tiden vi tilbrakte her.
Gå.
- Kom, Hakan. - Jeg har alltid elsket deg så høyt,
- og jeg var alltid lojal... - Jeg er ikke en av De lojale nå.
Zeynep?
Flytt deg!
Kom hit.
De er nede!
Kom igjen.
Jeg...
Jeg fortjener vel et farvel?
Dette er en ny verden nå. Du kan bli en av oss.
Redd deg selv. Bli udødelig.
Jeg har...
...en siste forespørsel.
Vit at jeg elsket deg...
...selv til mitt siste åndedrag.
Han var en god gutt.
Ikke sant, Zeynep?
Hva er planen?
Vi blir og finner Hakan og nøkkelen.
Hva har vi rotet oss inn i?
Burak er død. Udødelige ligger på lur.
Vi har mistet hjemmet vårt.
Skjer alt dette virkelig?
Jeg kan ikke tro det Zeynep gjorde.
Hun er ikke Zeynep lenger.
Så vi gir henne opp også?
Vi gir ikke opp noe.
Nøkkelen brakte meg til fortiden, inn i den første Beskytterens kropp.
Vi løser dette i fortiden.
Tekst: Kristján J. K. Steinarsson
Tekst: Kristjan Steinarsson