EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
Før solnedgang låser vi opp...
...passasjen...
...og Istanbul blir vår.
Fra nå av...
...er du fri.
Nå er det deres tur.
Skremte jeg deg? Beklager.
Jeg sovnet.
Du er så stilig.
Jeg har med kaker.
- Hvordan har Burak det? - Takk.
For kakene, mener jeg.
For Burak også.
Bra. Vi venter.
Hva er det?
Vitaminer.
Vil du ha?
Ok.
Unnskyld, jeg ble så forfjamset, jeg glemte å spørre.
Jeg henter noe å drikke. Vil du ha kaffe?
Kaffe er for de svake.
Tuller. Kos deg.
Ok, straks tilbake.
Visiren pleide å si: "Kaffe er for de svake."
Faen.
Slipp den.
Du skulle være smart, men så ikke hvem jeg er.
Vi har ventet på deg, beskytter.
Man føler jo seg dum.
Jeg angrer ikke.
Det er menneskelig.
Vi faller for ros.
Forelsker oss i noen.
Gjør feil.
Og fortsetter å gjøre de feilene.
Jeg var forelsket.
Nekter ikke.
Uansett hva som skjer,
gir du meg den nøkkelen.
Når det kommer til å snakke, er det ingenting som stopper deg.
Når det kommer til å handle...
Gjør det.
Gjør det. Drep meg.
Drep meg.
Hvordan skal du gjøre det?
Dolken?
Skjorten. Ingen effekt?
Ikke dolken.
Men jeg begraver deg i betong i flere århundrer.
Det er ikke så lett.
Jeg er annerledes enn andre udødelige.
Ja.
Du kan kun snakke til meg gjennom speil.
Men jeg var nærmere deg enn deg selv.
I dine øyne.
I deg.
Jeg følgte deg.
Jeg var i alle speil.
Så du ble din fiende.
Så trengte du et mål.
Og jeg valgte Burak.
Han er i ferd med å dø.
På grunn av deg.
Også er det nøkkelen.
Du brukte meg til å finne nøkkelen.
Gratulerer.
Jeg sendte deg til fortiden...
...for å få informasjon om nøkkelen.
Nøkkelen visiren er etter
er i sverdet.
Jeg sa du vil lengte etter død.
Det vil bli verre.
Gi opp.
Ikke.
Du elsker meg. Husker du?
- Du blir gal. - Ti still!
- Splitter gal. - Ti still!
Du vli dø.
- Hold kjeft! - Det vil være over ved solnedgang.
Da vil dere alle dø.
- Nok! - Jeg dreper dere alle!
Åpne øynene dine.
Vær så snill.
Du bringer død til din kjære.
Nei.
Nei, det kan ikke være deg. Ikke nå.
Nei.
Ikke nå. Vær så snill.
Vær så snill.
Herregud, ikke la ham dø.
Gi meg litt vann.
Burak!
Du våknet!
Går det bra?
Burak...
Nisan er visiren.
Unnskyld. Du reddet livet mitt.
Herregud.
Unnskyld.
Er du ok? Herregud, jeg kan ikke tro det!
For en gang skyld ble ønsket mitt oppfylt.
Jeg kan ikke tro det.
Gi meg...
Hva?
Hånden din.
Hvorfor det?
Tatoveringen.
Tegnet du den?
Ja. Liker du den?
Den er forferdelig.
Rolig.
Ta det rolig.
Få deg litt hvile.
Gribbenes kuppel.
Hva?
Visiren...
...snakker om nøkkelen...
Finn den. Gribbenes kuppel.
Kan du tømme lommene og gå gjennom en gang til?
Hakan.
Min kone døde.
- På grunn av deg. - Faysal.
Vet du det? Rüya hadde rett.
Jeg hørte ikke på henne.
Bom.
Menneske er verdiløst.
Men jeg vil hedre hennes minne.
Ikke nå.
Faysal...
...han må lide mer.
Burak kom med informasjon.
Gribbenes kuppel.
Det er en legende.
Under De syv tårn-fangehullet
er det syv gribbe-statuer.
Som de som sover?
Nettopp. Dokumentasjon av tiden blir holdt der.
Siden begynnelsen.
Inkludert dommedag.
De vil være der ved solnedgang.
Det er om noen timer.
Hva skal vi gjøre?
Skjorten er problemet.
- Skulle vært mer effektiv. - Og dolken er borte.
Vi vet alt dette. Trenger ikke ramse opp problemene.
Hva er galt med det?
Vi har dårlig tid. Ikke krangle.
Hun har rett.
Vi finner en løsning.
Løsningen...
Du må drepe meg.
Skjorten vil være effektiv igjen.
Husker du spåmannen?
Hva sa hun da de magiske objektene mistet kraften sin?
Bare om Beskytteren dør,
- vil de få tilbake kraften. - Nei.
- Det må være en annen måte. - Det er ingen andre måter.
Det er eneste mulighet.
- Nei. - Hør på meg.
Du lærte meg å ikke være urasjonell.
Ellers
hadde jeg valgt deg,
ikke Istanbul.
Du sa det var det riktige.
Nå er det din tur.
Visiren spilte godt.
Var alltid ett skritt foran.
Men hun tror ikke skjorten har effekt.
Hvis vi gjør dette, vil vi være ett skritt foran.
Jeg vet hvordan vi kan slå henne,
for jeg kjenner kilden til hennes hat.
Jeg kjenner hennes svake sider...
...men skjorten...
må virke.
Derfor...
...må jeg dø.
Så enkelt.
Du har en siste jobb.
Gjør det.
Jeg kan ikke.
Vi må gjøre dette.
- Jeg kan ikke. - Zeynep, kom her.
Jeg er Beskytteren...
...og jeg beordrer deg.
Drep meg.
Ok?
Nei, jeg kan ikke.
Zeynep.
Jeg kan ikke.
Sami.
Ok.
Jeg gjør det.
Jeg stoler på deg.
Du...
Vi...
Zeynep, jeg også.
Jeg også.
Ikke vær redd.
Kom igjen. Jeg stoler på deg.
Kom igjen.
Tiden er ute.
Hold fast.
Kom igjen.
Ok.
Gjør klar hjertestarteren.
Unna.
En, to, tre.
Øk til 150.
En, to, tre.
Kom igjen, Hakan.
Opp til 200.
En, to, tre.
Mer.
En, to, tre.
Opp til 300.
En, to, tre.
Kom igjen.
Ammunisjonen vår...
Tror ikke det er nok.
Hva så?
Vi har nevene våre.
Lettere sagt enn gjort. De har samlet alle drittsekkene.
Hva venter oss?
Dessuten har vi ikke magiske objekter.
Vi har ingenting til dem.
- Ingenting vi kan gjøre med det. - Skal vi be om hjelp?
Nok!
Å rømme vil ikke redde deg.
Det er enten dem eller oss.
Hakan risikerte døden for denne saken.
Nå er det vår tur.
Det er eneste måte å redde byen.
Det er ingen vei tilbake.
Ok? Kom igjen.
Vi er klar.
Hakan?
Hvor er han?
Hvor er Hakan?
Han var inne.
Han kom aldri her.
Han dro alene.
Nisan, stopp!
Nisan!
Stopp! Ikke!
Vet du fremdeles ikke hvem jeg er?
Vent. Jeg skal vise deg.
Du elsket ham.
Du ga ham til og med nøkkelen.
Du ville han skulle stole på deg, og vise at du ikke var med de udødelige.
Du elsket ham!
Hva gjorde han?
Han drepte deg.
Så du vil ta hevn på meg.
Istanbul og passasjen er meningsløst.
Du vil at ditt knuste hjerte skal gå ut over meg.
Din verden er full av svik.
Dere fortjener alle å dø.
Nisan, ok!
Ta det du vil ha!
På én betingelse.
Ikke bruk nøkkelen.
Tror du du kan forhandle med meg?
Nisa, vi...
Hva?
Du var et mirakel.
Jeg så det med en gang.
Du så annerledes ut, føltes annerledes.
Det var mer enn kjærlighet.
Det var som om vi var skapt for hverandre.
Du føler det samme. Jeg vet det.
Det er ingen forklaring
for det vi opplevde den natten.
Nisan...
...gi meg en sjanse.
Vær så snill.
Kan jeg virkelig stole på deg?
For alltid.
Husk det jeg sa til deg.
Jeg sluttet aldri å tro på deg.
Aldri.
Å stole på en beskytter...
...tro på hans kjærlighet
og gi opp alt for ham...
Aldri.
På tide å ta farvel.
Du hadde rett.
Jeg var forelsket i en beskytter.
Min kjære.
Jeg har med en gave.
Den er din.
Jeg vil ikke ha noe å gjøre med de udødelige.
Jeg vil være din.
Du er ansvarlig for alt dette.
Du skapte dette monsteret.
Det er ikke over enda.
Hva er det?
Angrepet for å åpne passasjen.
- Hva? - Alene, hjelper ikke nøkkelen.
Det du hører er en invitasjon til Istanbul.
Våkne opp og bli med oss.
Jeg eier den nå.
Istanbul!
På tide å våkne!
Adlyd deres herre!
Jeg gir dere udødelighet!
Husker du vaksinen jeg lagde for å redde folk?
Som du delte ut?
Det var selve epidemien.
Nå blir Istanbul udødelig.
Jeg vant. Ikke du.
Hva har du gjort, Nisan?
Visir.
Hva nå, beskytter?
Folket du beskyttet, er de fienden din nå?
Gi meg nøkkelen.
Aldri.
Hva vil du gjøre?
Drepe uskyldige for å motstå meg?
Nøkkelen.
Som du ønsker.
Zeynep, hjelp.
- Gi meg den. - Kom til fornuft.
Gi meg den.
Zeynep.
Zeynep, ikke.
Min sjel.
Nisan.
Min sjel.
Hvorfor sier du ikke "min kjære"?
Min kjære.
Hvor er vi?
Tuller du?
Vi er et sted som Fatih erobret.
Konstantiniye. Snu deg.