A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
Még napnyugta előtt kinyitjuk...
az átjárót...
és Isztambul a miénk lesz.
Innentől kezdve...
neked véged.
És most ők következnek.
Megijesztettelek? Bocs.
Elbóbiskoltam.
De elegáns vagy!
Hoztam sütit.
- Burakkal mi a helyzet? - Kösz.
Mármint a sütit.
És Burakért is.
Minden rendben. Várunk.
Az micsoda?
Vitamin.
Kérsz?
Oké.
Bocs, annyira összezavarodtam, hogy meg sem kérdeztelek.
Hozok innivalót, kérsz kávét?
A kávé a gyengék itala.
Csak vicc. Jó kávézást!
Oké, mindjárt jövök.
A vezír mindig azt mondogatta, hogy a kávé a gyengék itala.
A francba!
Dobd el!
Okosnak tartanak, mégsem vetted észre, ki vagyok.
Vártunk már, Védelmező.
Persze, hülye érzés.
De nem bánom.
Emberi tulajdonság.
Bedőlünk a szép szavaknak.
Belezúgunk valakibe.
Hibázunk.
Aztán újra és újra elkövetjük ugyanazokat a hibákat.
Szerelmes voltam.
Nem tagadom.
Történjen bármi,
ide fogod adni azt a kulcsot!
A szövegelésben megállíthatatlan vagy.
De ha cselekedni kell...
Tedd meg!
Gyerünk! Végezz velem!
Ölj csak meg!
Hogyan fogod csinálni?
A tőrrel?
Az ing. Nem működik?
Nem a tőrrel.
Betonba temetlek több évszázadra.
Az nem olyan könnyű.
Más vagyok, mint a többi halhatatlan.
Igen.
Csak tükrökön át tudtál beszélni velem.
Mégis közelebb kerültem hozzád, mint te saját magadhoz.
Ott voltam a szemedben.
Benned.
Követtelek.
Minden tükörből visszaköszöntem.
Így saját magad ellensége lettél.
Aztán csak egy célpont kellett.
Burakot választottam.
Az a fiú haldoklik.
Miattad.
És megvan a kulcs.
Kihasználtál, hogy megtaláld a kulcsot.
Gratulálok.
Visszaküldtelek a múltba...
hogy megtudjak többet a kulcsról.
A kulcs, amit a vezír keres,
a kardban van.
Azt mondtam, vágyni fogsz a halálra.
De annál is rosszabb lesz.
Add fel!
Ne!
Szerelmes vagy belém. Emlékszel?
- Nem bírod ép ésszel. - Hallgass!
- Teljesen becsavarodsz. - Kussolj!
És meghalsz.
- Fogd be! - Napnyugtakor az egész véget ér.
Lemegy a nap, és mind meghaltok.
- Elég! - Megöllek titeket mind.
Kérlek, nyisd ki a szemed.
Könyörgök.
Halált hozol a szerelmedre.
Ne!
Nem! Ne te legyél az! Kérlek, ne most!
Ne!
Ne! Ne most! Kérlek.
Könyörgök.
Istenem, kérlek, ne hagyd őt meghalni!
Adj egy kis vizet!
Burak!
Magadhoz tértél!
Jól vagy?
Burak...
Nisan a vezír.
Nagyon sajnálom. Megmentetted az életem.
Istenem!
Ne haragudj!
Jól vagy? Bocs. Jaj, istenem! El sem hiszem!
Végre egyszer úgy lett, ahogy kívántam!
Nem tudom elhinni!
Add...
Mit?
A kezed.
Ezt miért?
A tetkóért.
Te csináltad?
Igen. Tetszik?
Borzalmas.
Nyugi!
Nyugodj meg!
Pihenj csak!
A keselyűk dómja.
Tessék?
A vezír...
a kulcsról beszélt...
Keresd meg! A keselyűk dómját.
Legyen szíves kiüríteni a zsebeit, és menjen újra át azon!
Hakan!
A feleségem meghalt.
- Miattad. - Faysal!
Tudod? Rüyának igaza volt.
Nem hallgattam rá.
Mellé.
Az emberek értéktelenek.
De az ő emlékét tisztelni fogom.
Ne most!
Faysal...
többet kell szenvednie.
Burak infókat hozott.
A keselyűk dómja.
Egy legenda.
A Héttorony kazamatái alatt
hét keselyűszobor rejtőzik.
Mint a hét alvó?
Pontosan. Ott az idő krónikája.
A kezdetektől fogva.
Az ítélet napjáig.
És ők is ott lesznek napnyugtakor.
Jó pár óra innen.
Mit tegyünk?
Az ing a gond.
Bárcsak működne!
És nincs meg a tőr.
Ezt mind tudjuk. Felesleges felsorolni.
Miért baj?
Kevés az időnk. Ne veszekedjetek már!
Igaza van.
Találunk egy megoldást.
A megoldás...
Meg kell ölnötök.
És az ing újra működni fog.
Emlékszel a jósra?
Hogy is mondta, mikor vesztik el a bűvös tárgyak az erejüket?
Ha a Védelmező meghal,
- akkor nyerik vissza az erejüket. - Nem.
- Hülyeség. Kell lennie más megoldásnak. - Nincs más.
Ez az egyetlen módja.
- Nem, nem. - Ide hallgass!
- Nem! - Figyelj rám!
Azt tanítottad, hogy ne az érzelmeink vezéreljenek.
Mert különben...
téged választottalak volna,
és nem Isztambult.
Igazat adtál nekem.
Most rajtad a sor.
A vezír jól játszott.
Mindig lépéselőnyben volt.
De hatástalannak hiszi az inget.
És ezzel most megelőzhetjük.
Tudom, hogyan győzzük le,
mert tudom, miből táplálkozik a gyűlölete.
Ismerem a gyenge pontját...
de az ingnek...
működnie kell.
Így hát...
meg kell halnom.
Egyszerű.
Van egy utolsó feladatod.
Csináld!
Nem megy.
Muszáj!
- Képtelen vagyok rá. - Zeynep, gyere ide!
A Védelmező vagyok...
és ez parancs!
Ölj meg!
Érted?
Nem, nem megy!
Zeynep!
Képtelen vagyok rá!
Sami!
Jó.
Rendben.
Megteszem.
Bízom benned.
Te...
Mi...
Zeynep, én is.
Én is.
Ne aggódj!
Gyerünk! Bízom benned.
Gyerünk!
Itt az idő.
Fogjátok le!
Gyerünk!
Rendben.
A defibrillátort!
Távolabb!
Egy, kettő, három.
Tekerd fel 150-re!
Egy, kettő, három.
Mi lesz, Hakan?
Legyen 200!
Egy, kettő, három.
Erősebbre!
Egy, kettő, három.
Fel 300-ra!
Egy, kettő, három.
Gyerünk már!
A lőszerünk...
aligha elég.
Na és?
Van öklünk is.
Jól hangzik. De ők begyűjtötték az összes szemétládát.
Mégis mi vár ránk?
Nekünk nincsenek bűvös tárgyaink.
Hozzájuk képest senkik vagyunk.
- Semmit sem tehetünk. - Hívjunk segítséget?
Elég ebből!
Nem segít, ha megfutamodtok.
Vagy mi, vagy ők.
Hakan a halált is vállalta az ügyért.
Most mi jövünk.
Egyedül így menthető meg a város.
Nem fordulhatunk vissza.
Rendben? Gyertek, menjünk!
Készen állunk.
Hakan?
Hova tűnt?
Hakan merre van?
Odabent volt.
Erre nem jött.
Egyedül ment el.
Nisan, hagyd abba!
Nisan!
Állj! Ne csináld!
Még mindig nem tudod, ki vagyok?
Várj! Megmutatom.
Szeretted őt.
Még a kulcsot is odaadtad neki.
El akartad nyerni a bizalmát.
Megmutatni, hogy semmi sem köt a halhatatlanokhoz.
Szeretted őt.
És ő mit tett?
Megölt téged.
Így most rajtam akarsz bosszút állni.
Isztambul és az átjáró mit sem számít.
Az összetört szíved miatt akarod, hogy szenvedjek.
A te világod alapja az árulás.
Mind megérdemlitek a halált.
Nisan, rendben!
Vedd csak el, amit akarsz!
Egy feltétellel.
Ne használd a kulcsot!
Azt hiszed, alkudozhatsz velem?
Nisan, mi...
Mi az?
Te egy csoda voltál.
Rögtön észrevettem.
Máshogy néztél, máshogy értél hozzám.
Több volt ez, mint szerelem.
Olyan, mintha egymásból teremtettek volna minket.
Te is ugyanígy érzel. Tudom.
Nincs más magyarázat arra,
amit azon az estén átéltünk.
Nisan...
adj egy esélyt!
Kérlek.
Tényleg megbízhatok benned?
Az idők végezetéig.
Emlékezz rá, mit mondtam!
Sosem mondtam le rólad.
Sohasem.
Megbízni egy Védelmezőben...
hinni a szerelmében,
és feladni érte mindent?
Soha.
Ideje elbúcsúznunk.
Igazad volt.
Szerettem egy Védelmezőt.
Lelkem!
Ajándékot hoztam neked.
A tiéd.
Nem szeretnék a halhatatlanokhoz tartozni.
A tiéd akarok lenni.
Te tehetsz az egészről!
Létrehoztad ezt a szörnyeteget.
Még nincs vége.
Mi ez?
A támadás az átjáró kinyitására.
- Micsoda? - A kulcs önmagában semmi.
Amit hallasz, az meghívó Isztambulba.
Ébresztő és toborzó.
Ez már az enyém.
Isztambul!
Ébredjetek!
Engedelmeskedjetek az uratoknak!
Halhatatlanságot adok nektek!
Emlékszel az oltóanyagra, amit az emberek megmentésére készítettem?
Amit szétosztottál?
Maga a járvány volt.
Isztambul halhatatlanná válik.
Én nyertem. Nem te.
Mit műveltél, Nisan?
Vezír.
Mi lesz most, Védelmező?
Az emberek, akiket védtél, ellened fordulnak?
Add ide a kulcsot!
Soha.
Mihez kezdesz?
Ártatlanokat ölsz, hogy szembeszállj velem?
A kulcsot!
Ahogy akarod.
Zeynep, segíts!
- Add ide! - Térj észre!
Add ide!
Zeynep!
Zeynep, ne!
Lelkem!
Nisan.
Lelkem!
Mondd, hogy „szívem”!
Szívem.
Hol vagyunk?
Viccelsz?
Ez az a hely, amelyet a Hódító leigázott.
Konstantinápoly. Fordulj meg!
ISZTAMBUL 1459
A feliratot fordította: Gelléri Péter