EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Gør plads!
Hr. vesir!
Herre.
Kommandør.
Jeg ser, at I øver.
Nu jeg alligevel er her,
vil jeg gerne deltage.
Herre.
Hjælp!
Vesiren er ramt!
Se, hvordan det står til!
Hvor meget længere skal det tage?
RENT VAND
Gør plads.
Flyt dig.
Rolig nu. Der er nok til alle.
Lad være med det. Stop. Ro på.
Hun er syg.
Det er blevet klarlagt,
at årsagen til epidemien er en virus, som kun spredes i vand.
De sidste tre dages vandafbrydelse
vil fortsætte indtil videre.
Man rådes på det kraftigste til ikke at bruge
eller komme i kontakt med vand fra åbne kilder.
Der forskes fortsat i virussens effekt
og dens måde at sprede sig.
Eksperter studerer de virusprøver,
som begyndte at spredes via byens vandledninger for fire dage siden.
Vi nærer stor tro på, at de kan finde en kur.
Imens dette står på,
har Balat-, Ayvansaray- og Yavuz Sultan Selim-provinserne,
som forsynes af Çelebi Mehmet-vandværkets øvrige enheder,
hvor virussen først fandtes, karantæne.
Hver dag fra klokken syv aften til...
Tag dig god tid.
Du er stadig ikke rask.
Tag det roligt.
Siden du er kommet helt hertil,
må situationen være grel.
Bare rolig.
Denne salve hjælper med det samme.
Hvor er Hakan?
Du er endnu stærkere, end du ser ud, Zeynep.
Jeg har set loyale dø af mindre.
Har du set min telefon? Jeg skal tale med Hakan.
Du har gjort din del.
Du bragte beskytteren hertil trods din tilstand.
Vi kunne ikke blive på et usikkert sted.
Og det gjorde du ikke.
Nu er din eneste opgave at hele.
Jeg kan ikke blive her, som det er i Istanbul.
Hakan har brug for mig.
Handl ikke på følelser.
Hakan er i sikkerhed, så længe han har skjorten på.
Forsigtig.
Pas på jer selv.
Der kommer flere.
Forsigtig.
Rüya, stop. Det er nok.
Vi er sammen. Vi finder ud af det.
Og til gengæld hjælper jeg disse desperate mennesker, er det dét?
- Tak. - Forsigtigt. Her.
Nuvel, store målsætninger koster dyrt.
Jeg har allerede betalt.
Hold op med at stikke til mig om Levent.
Du ved nøjagtig, hvorfor jeg nærmede mig ham.
Bare rolig. Jeg sammenligner mig ikke med en nyttig tjener.
Godt.
Siden du nærmest giver mig ret,
skal vi så ikke lede efter den nøgle?
Jeg er ligeglad med, hvem der har ret, Rüya.
Bare vi er sammen.
Sammen.
Dig, mig...
...og alle de her mennesker.
Gid, du ikke havde fortalt alle, at du lavede formlen.
Hr. Faysal!
Hr. Faysal.
Jeg elsker dig.
Tak. Vent.
Her.
Jeg har et råd til dig, min dreng.
Lad være med at insistere på at elske mennesker, du ikke stoler på.
- Forstået? - Okay.
Ellers er du slave af din tvivl, og ikke din kærlighed.
Mange tak.
Fortsæt.
Gud velsigne dig.
Giv mig en. Må jeg få en?
Hakan...
Alle har brug for din hjælp.
Og du er stadig efter os. Har du ikke bedre ting for?
Giv mig formlen til virusset.
Gid, jeg kunne.
- Men du er det gale sted. - Spar mig.
Giv mig formlen nu.
Han taler sandt. Vi har den ikke.
Vi mistede alt, da du kom til laboratoriet. Der er kun ét rør.
Hvor er det?
- Hvor er det? - Din bror Levent har det.
Vi er ikke skyld i alt dette.
Det er en Beskytter.
Skæbnens veje.
- Hr. Faysal. - Kom her.
Kom nu. Se.
Se hvem der er her.
Kender du Hakan?
- Nej. - Virkelig? Det overrasker mig.
Han skal redde byen.
Han vil hjælpe os alle.
Men først lader han Rüya gå.
Tak.
- Er du okay? - Ja.
Forholdet mellem en beskytter og en loyal er farligt.
Nogle gange er det et kraftfuldt våben.
Andre gange en farlig bombe.
Hvad mener du?
Siger du, at Hakan og jeg ikke bør være sammen?
Hvis det handler om, at han valgte mig over de udødelige...
Det er ikke det.
Hvad er det så?
- Levent. - Slip mig.
- Levent. - Hakan, de går.
Levent! Du kommer med mig.
Kom.
Herind.
Hvordan finder du de her steder?
Gennem en mægler.
Kom så.
- Hakan. - Du har det bedre?
Hvad foregår der?
Han står bag angrebet.
Hvad?
Hakan, du fik mig herhen, men jeg giver mig ikke, før Rüya betaler.
- For sent. Du spredte virusset. - Hvad?
Jeg faldt for det, hun sagde.
Jeg troede, hun også elskede mig.
Jeg fatter ikke, at der er en forræder blandt beskytterne.
Hvor er virusset?
Jeg skaffede det af vejen.
- Så slog de mig ud og kidnappede mig. - Hvorfor ville de gøre det?
Hvorfor tror du?
Jeg fik som fortjent.
Det røvhul Faysal er sur, fordi jeg var sammen med hans kone.
Han ville hævne sig på mig.
Men han fortjente det.
- Jeg ville gøre værre ting ved ham. - For at hævne dig?
Hvad ellers?
Se på mig.
Og de slog mig ikke bare bevidstløs.
Jeg vågnede i en mørk celle.
Kort efter kom tre eller fire fyre ind.
Ligegyldigt hvor meget jeg bad, blev de ved med at banke mig.
Og ikke bare det.
De piskede mine fødder.
Min ryg.
Hev mine negle ud.
Det var uden sidestykke.
Hvorfor slap de dig fri?
Er du gal? Hvorfor skulle de det?
Jeg flygtede.
- Vi kan ikke stole på ham længere. - Pis.
Jeg må fortælle dig noget.
Hvad?
Jeg kan give dig kemikeren, som lavede virusset.
Hun sagde, hun havde en kur.
Hvordan?
Det sted, jeg fortalte dig om.
Der var nogen ved siden af mig. Jeg kunne ikke se hende i mørket.
Men hun lød som en ung pige.
Hun hedder Nisan. De tvang hende til at lave virusset.
Vi støttede hinanden. Hvis jeg kunne,
havde jeg fået hende ud også, men...
Hvis han havde chancen.
Hvor holder de hende?
Det siger jeg.
På én betingelse.
Giv mig dolken.
Jeg sværger, jeg vil det godt.
Jeg hævner mig på Rüya og leverer den tilbage.
Tager du pis på mig?
Sig mig, hvor stedet er. Nu!
Kılıçhan i Balat.
Men der er karantæne.
Det var der ikke, da jeg var der.
Pis også.
Jeg er ikke tryg ved, at du tager dertil alene.
Du er stadig såret. Måske bliver du også smittet.
Jeg er ikke dum. Jeg drikker ikke noget.
Det er ikke det. Virusset er alle vegne.
Lad mig om det.
Og jeg er ikke alene.
Altså...
Jeg ved ikke.
Bare rolig.
Tilbage, frøken. Det er en karantæne-zone.
Jeg voksede op her.
- Jeg skal ind. - Der er karantæne.
Jeg skal. Min familie er derinde.
Jeg kan ikke forlade dem!
Rør mig ikke! Min familie er derinde!
Jeg må derind!
Stop. Hvor skal du hen?
- Træd til side. Kom så. - Okay.
Det er okay.
Tilbage. Kom så!
Tilbage, for jeres egen skyld.
Jeg begynder at blive vred. Flyt jer!
ADVARSEL - KARANTÆNE VIRUS-ZONE
Hvad leder du efter?
Hvad rager det dig?
Du stirrer.
Jeg så dig prøve at komme ind.
Måske kunne jeg hjælpe.
Hvordan det?
Politiet ejer måske nok grænserne, men vi opkræver tolden.
Jeg kan også få folk ind.
Har du allerede gjort det til en forretning?
Jeg kalder det at hjælpe folk i nød.
Du er kvik.
Du så det med det samme.
Alle prøver at komme ud. Hvad med dig?
Sku ikke hunden på hårene.
Er det her nok?
Bedre end ingenting.
Kom.
Jeg hedder Burak, for øvrigt.
Hakan.
Lad os komme afsted, Hakan.
Nisan?
Kom, vi må afsted.
Hvem er du?
Jeg skal nok fortælle dig alt, men vi må afsted.
- Gå væk. - Okay.
Det er okay. Fald ned.
Levent fra nabocellen fortalte mig, hvor du var. Husker du ham?
Han fortalte det.
Jeg beder dig. Jeg har ikke gjort noget galt.
De tvang mig.
Det ved jeg. Det skal nok gå.
Du ved ingenting. De torturerer os.
Nisan, jeg beder dig. Jeg kan hjælpe. Lad mig hjælpe dig ud herfra...
Gå væk!
- De kommer. - Nej!
Vi må gå nu.
Hvad i helvede?
Den er til dig.
Nøglen.
Du fandt den, Faysal.
Jeg har haft den længe.
Der mangler stadig et stykke.
Jeg ville ikke fortælle det, før den var komplet, men...
Siden du er så sikker på at afslutte det hele,
skulle du vide det.
Så vi er i samme båd nu.
Rüya, jeg ønsker bare at være sammen med dig.
Alt bliver, som du ønsker fra nu af.
Det manglende stykke?
Jeg skal nok finde det.
Det er tid til at åbne passagen.
Tak.
Hej bror.
Du har garanteret aldrig set et sted som dette.
Sådan her er Istanbul også.
Massevis af tunneler under byen.
Præcis.
Her er det. Kun vagabonder og hjemløse har levet her.
Det har været populært siden sygdommen brød ud.
Hej venner.
Velkommen.
Han er med mig.
Her er det.
- Tak. - Det var så lidt.
- Godt arbejde. - Tak.
Sejt.
Sådan.
Vi overtog stedet.
Vi hjælper vores venner.
Klart.
I sælger mangelvarer til overpriser.
Det handler ikke altid om penge. Folk velsigner os.
Så stort et lager for at få velsignelser?
Vi hjælper de trængende.
Det er ikke vigtigt nu.
Bare før mig til denne Kılıçhan.
- Hvor er det? Derigennem? - Ja.
Kom så.
Den går ikke.
Vi kan ikke gå ud nu.
Lad det falde til ro. Der er politi overalt.
Vi venter til udgangsforbuddet.
Jeg har travlt.
Og hvad så?
Det er regeringens ordrer.
Vi bliver nødt til at vente.
Ellers fanger de os.
Jeg voksede op i området, men dig?
Er du ikke bange?
Tænk ikke på mig.
Okay.
Besked til alle borgere.
Udgangsforbuddet i Balat- og Ayvansaray-provinserne
indført som følge af epidemien i byen fortsætter.
Udgangsforbuddet er fra klokken syv aften
til klokken syv morgen.
Vi beder borgerne om at tage hjem
og ikke forlade deres hjem
under nogen omstændigheder, indtil der gives anden besked.
Besked til alle borgere.
Stop. Hvad laver du?
Der er virus overalt. Måske har jeg rørt vandet.
For helvede.
Kom her.
Rolig, jeg har en master i biologi.
Jeg har arbejdet med lig og ved, hvad jeg laver.
- Hold trykket. - Jeg kan ikke lide ordet "lig."
- Jeg kan binde det. - Gør det stramt.
Gjorde de dig ondt?
Nej.
Jeg har det fint, men...
De var hårde ved din ven.
Jeg kunne have fået dig ud herfra.
Tænk ikke på det.
Hakan kommer snart.
Han får os ud, okay?
Du kommer ud.
Tror du, det er vigtigt for mig?
Jeg kan ikke bære det.
Tusindvis af mennesker lider på grund af mig.
Endnu flere vil lide.
Det er jeg ked af. Jeg vidste ikke, du havde det sådan.
Du ved ikke, hvordan de ser på mig.
Jeg så en syg person på vej herhen.
Han var afmagret.
Udmattet.
Jeg smilede til ham i håb om, at det ville hjælpe lidt.
Hans øjne var fulde af raseri.
Så på mig som om han spurgte: "Hvorfor gjorde du det her mod mig?"
Jeg forestillede mig, hvordan han ville tørste.
Hvordan hans organer ville tørre ud.
Hvordan han ville dø.
Først da forstod jeg prisen for det, jeg gjorde.
Det er for sent.
Jeg kan ikke leve med det her.
Lad dem dræbe mig.
Jeg vil, at det skal ende.
Nisan...
Hør her.
Intet af det, der skete var på grund af dig.
Du er ikke ansvarlig.
Men du kan gøre det godt igen. Vi har en chance.
Så det er den berømte Kılıçhan.
Du kan gå tilbage nu.
Hov!
Stop!
Hakan?
Er du okay?
Nisan?
Kom.
Kom så.
Kom med mig.
Nisan!
Løb! Jeg holder dem hen.
Nisan. Vi må skynde os.
Hør på mig. Jeg ved præcis, hvordan du har det.
Jeg føler mig lige så skyldig som dig over den her sygdom.
Over ikke at kunne beskytte folk.
Men du og jeg kan afslutte det.
Vi kommer ud sammen og finder ud af det.
Okay?
Stol på mig.
Kom så. Op med dig.
Hakan.
Hakan!
- Alle om bord til Üsküdar! - Burak! Kom med.
Kuglerne...
Jeg fortæller dig alt, når vi er ude.
Jeg er også okay.
De fik os næsten på grund af dig.
Åh Gud. Det er takken.
Sæt farten ned.
Hvem er det?
Er du okay?
Hvad er der galt?
Er du vred over noget?
Er der noget, du ved?
Vil du ikke tale?
Zeynep, du vil bringe død til din elskede.
Nej.
Jeg har det fint. Jeg har bare en smule ondt.
Jeg klarer mig.
Ja, du gør.
Du skal bare hvile dig.
Tak.
Har du det bedre?
Jeg ved, du er træt.
Men vi har ingen tid.
Du må fortælle mig alt, du ved om Rüya og Faysal.
Jeg ved ikke. Der var en fyr. Han bestemte over mine kidnappere.
Er du sikker?
Levent er væk.
Hvad laver du her?
Jeg troede virkelig på dig, at du ved det.
- Du sagde, jeg ville blive udødelig. - Har du et dødsønske?
Bare skrid ad helvede til.
Efter hvad jeg har været igennem, tror du så, jeg frygter døden?
Jeg er her for at få et svar.
Var det vi havde virkelig en løgn?
Du kunne bare have bedt om det.
Der var ingen grund til tortur.
Det svin må været gået ud for at finde Rüya.
Du sagde, at der var en fyr.
Hvem var det? Ved du noget overhovedet?
Jeg så ham kun én gang gennem en dørsprække.
Hvordan så han ud?
Jeg så ikke hans ansigt.
Han havde noget på.
En slags kappe. Den var grøn.
Han hersede med dem, der torturerede.
Der var et symbol på kappen.
- Kan du tegne det? - Jeg kan prøve.
Tortur? Hvad snakker du om?
Hvad mener du? Jeg snakker om det her!
Lidt som dette.
Vesiren.
Den syvende udødelige.
Endelig.
Hvad siger du så?
Vil du hjælpe os?
Jeg skal bruge noget. Nogens blod.
De kom med det, mens de holdt mig i laboratoriet.
Levents? Han er min bror.
- Du kan få mit blod. - Nej. Jeg mener...
Det er ikke det samme. Det vil ikke virke.
Fuck jer begge to.
Rüya!
Hvad var det?
Jeg ved det ikke.
Levent!
Levent?