PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Vidíš ty kamery?
Trochu couvni.
U vchodu je rentgen.
Pečlivě prohledávají tašky.
Pronést něco ven nebo dovnitř je nemožné.
Kamery jsou na ulici, v zahradách, na zdech, v sálech.
Prostě úplně všude.
Je tam devět členů ostrahy.
Střídají se, když se zavře, ale vždy je jich devět.
Pane, fotografování je zakázáno.
Omlouvám se.
Řídicí místnost?
Dveře jsou na kód.
Ani nevíme, co je uvnitř.
Můžu vám nějak pomoct?
No... My...
Hledáme toalety.
Tamty dveře.
- Děkuju. - Není zač.
Serverovna.
- Skočím si na záchod. - Tady je.
A dýka?
Dýka je vystavená v jiné místnosti. Odděleně.
Na nejzabezpečenějším místě.
Všechny exponáty včetně dýky chrání poplašný systém.
V sále s dýkou jsou dvě kamery a dva dozorci. Ti nikdy neodcházejí.
A pozitiva?
Podle mě ukrást nejde.
Všechno jde, Zeynep.
Najdeme způsob, jak ji získat. Stůj co stůj.
A jak to asi uděláme?
Mám plán.
Sejdeme se na dohodnutým místě.
A pak zdrháme.
Co vy na to?
- To je tvůj plán? - Jo.
V noci přeříznem kabely.
Ty druhý den přijdeš jako technik.
Táta bude čekat venku v autě.
S vysílačkou a dalšíma věcičkama.
Bože. Až moc se díváš na filmy.
Máš lepší nápad?
Ne, ale myslím, že na to jdeme moc zhurta.
Potřebujeme lepší plán. A další průzkum.
Měli bychom sledovat ty dozorce, jednoho po druhém.
Kde bydlí? Jaké mají slabiny?
Jistě. To vše je důležité.
Co každej jí a pije? Dává si fazole s rýží, nebo bez?
Má rád karnıyarık s drceným chilli? Fakt důležitý detaily.
Nemáme čas, Zeynep. Potřebujeme rychlejší řešení.
Takže můj plán.
Je to moc riskantní.
Ale nemáme na výběr.
Cože?
Jak to myslíš? Chceš se řídit jeho plánem?
Za pokus to stojí.
Bez té dýky ho nezabije.
Ani nemá solidní únikový plán.
Dobrá, řekněme, že dýku vezmeš. Jak přesně se dostaneš ven?
No...
To ještě proberem.
- Slyšíš ho? - Co se tam vrátit?
Asi znám někoho, kdo nám může pomoct.
Ceylan.
Podle Timura muzeum velmi dobře zná.
Taky patří mezi Věrné.
Paráda. Další Věrná.
Kde ji najdeme?
Dobře, zlato. Jsem venku. Vzal jsem si volno.
Dobře, zavolám pak. Čau.
Pusu.
Jak to s Leylou jde?
Jo, dobře.
Takže ses zabouchnul?
O co ti jde?
- Nešels po Mazharovi? - Na tom se nic nezměnilo.
Takže Leyla je jen vedlejší chod?
Takhle o ní nemluv.
Taky se ti nemíchám do života.
Já něco provedla?
Proč se o tebe pan Erdem tak zajímá?
Nabídl mi práci.
A já ji přijala, abych byla Mazharovi blíž. Bohužel pozdě.
- To je všechno? - Jo.
Nejsem ty.
Šlo mi fakt o Mazhara.
Každopádně až se ho zbavíme, každej půjdeme svojí cestou.
- To doufám. - Jo.
Zeptám se.
- Dobrý den. - Dobrej.
Hledáme Ceylan. Znáte ji?
Tamhle, prodává spodní prádlo.
- To je ona? - Ano.
Děkuju.
Luxusní podprdy! No tak, dámy!
Za velkoobchodní ceny!
Na co čumíš, úchyle?
To snad ne.
Vy Věrní se teda umíte maskovat.
- Vaše mínus, je to za hubičku! - Ceylan?
- Co se děje? - Hej! Stůj!
Vrať se!
Stůj!
- Co to vyvádíš? - Vrať se!
Citróny!
Z cesty!
Ceylan, stůj! Neutíkej!
Vem to zadem.
Počkej sakra!
Hej!
- Pomoc! - Neublížíme ti.
Ticho.
To nic.
Rodinná záležitost. Určitě chápete.
Na shledanou.
Nekřič!
Klid. Neublížíme ti, dobře?
- Fajn. - Pomoc!
- Sklapni hergot! - Přestaň!
Uklidni se. Dobře?
Seš cvok?
Přestaň ječet.
I když se mnou zatřeseš vzhůru nohama, víc než lira a 25 kuruşů ze mě nevypadne.
- Bože! - A to mám na simit.
Nechceme tvý peníze. Jen se na něco zeptat.
Poslal vás Kadir Škvára?
- Kdo? - Kdo to je?
Tak Patlal Melahat.
Poslal nás Kemal.
Bože! Kemal Pila! Pusťte mě!
Klídek! Kemal je můj otec.
Lékárník Kemal.
Jo, když jsem kupovala prášky na bolest, stopila jsem pár kolínskejch.
- Proto vás poslal. Chápu. - Tohle nedám.
Styďte se!
Takovej povyk kvůli pár malejm lahvičkám!
Dobře, zaplatím je. Netvrdím...
Můžeš na chvilku zmlknout? Bože!
Jsem Věrná jako ty.
Dobře.
- Už dobrý? - Co ten fešák?
Co to sakra je?
To je pecka! Odkud to máš?
To je znak Ochránce. Ten fešák je Ochránce.
- Fakt? - Přísahám.
Páni. Ukaž ještě jednou!
- No tak. Máme otázky. - No fakt!
Jasně. Ptejte se, na co chcete.
Otec dýku dal do muzea.
Pracoval u ostrahy.
A byla tam jiná dýka.
Tak ji vyměnil za tu kouzelnou. Taková malá habaďura. Chápete?
To si toho nikdo nevšiml?
Ne. Všichni jsou to blbci.
Pověste tam obraz tady děduly s tím, že je to Sulejman Nádherný,
a možná si toho za tři měsíce všimnou. Možná.
A kde je otec teď?
Zemřel.
- Zabil ho Nesmrtelný? - Ne.
Jednou se v noci opil a spadl do Bosporu.
To je mi líto.
Už jsem si zvykla. Nemusíte mě litovat.
To je život. Nic nenaděláš.
Bude z tebe silná žena.
Třeba jako ty.
Naučíš mě nějaký chvaty? Využila bych je na ulici.
Jasně.
Poslyš, Ceylan.
Hakan musí Nesmrtelného najít a zabít.
A jak můžu pomoct?
Poslouchej.
Máme plán, jak se do muzea vloupat a tu dýku ukrást.
Totiž, dostaneme se dovnitř. Ale nevíme, jak se dostat ven.
Potřebujeme únikový plán.
Táta mi říkal, že to jednou někdo bude potřebovat.
Tady.
Co je to?
- Otevři to. - Takhle?
Otoč to.
Co to je?
Kód ke dveřím na střechu.
Je to arabsky. Vidíš?
To je osmanština.
- Co se tam píše? - 2357. Ten kód.
2357.
Ale nevím, jak se z tý střechy dostanete.
Pověz, umíš lítat?
Umí lítat?
Ano, jaký je termín?
Dobře. To půjde.
- Slečno Sancaková. - Pane Erdeme?
Jak jde Hagia Sofia?
Práce pokračují.
Pokud všechno dobře dopadne, budeme mít hotovo dle očekávání.
Je to mnou, nebo vypadáte jinak?
Jak to myslíte?
Po dlouhé době se zas usmíváte.
Že by na dveře zaklepala láska?
Je to dost čerstvé.
Láska je moc velké slovo.
Roztomilé.
A kdo je ten šťastlivec? Znám ho?
Hakan Demir.
Už nějakou dobu se potají scházejí.
Ptal jsem se tě na něco?
- Já jen... - Jen co?
Odpovídej jenom na to, na co se tě zeptám.
Nepřekračuj meze.
Poměr mezi kolegy mění dynamiku firmy. Pamatujete?
- Já myslel, že neschvalujete– - Co neschvaluju?
Takové chování si vyprošuju.
- Líbí se ti tu? - Je to tu bezva.
Ale počkej.
Slíbilas, že mě naučíš nějaký chvaty.
Dobře. Prašť mě.
Dobře.
Jaký to bylo? Dobrý?
Jo, ale u nás ve čtvrti by to nefungovalo.
A víš proč? Tam každej sáhne po noži.
Jo?
Tak vytáhni nůž a uvidíme, co se stane.
Prima. To udělej, když na tebe někdo vytáhne nůž.
Kde ses to naučila?
Když máma umřela, táta mi koupil housle.
Asi si myslel, že mi hudba pomůže.
Tak jsem ty housle vzala
a roztřískala je o zeď.
Druhý den mě poslal na lekci juda.
Ale! Dobré ráno!
Čau.
Mluvila jsem s tátou.
Večer začneme.
Dobře. A zítra to dokončíme?
- Zítra jdeš s námi. - Co budu dělat?
To, co umíš nejlíp.
To je Mazhar.
- Zprávy jste prošla? - Ano.
Dobře. Můžeme je poslat právníkům.
Ano, slečno Sancaková.
- Za chvilku budu u vás. - Dobře. Díky.
- Slečno Sancaková. - Pane Demire.
Říkal jste, že tu dnes nebudete.
Pan Dragusha mě chtěl.
- Proč? - Nevím. Prý si chce promluvit.
Asi v tobě vidí soupeře.
Soupeře?
Proč? Jsem tu teprv pár dní.
Pan Erdem lidi posuzuje trochu jinak.
Možná z tebe udělá nového šéfa ochranky.
To myslíš vážně?
Vždyť si to vezmi.
Bere tě všude s sebou.
Od Mazhara se postupně distancuje.
Kdybys viděl, co se dnes stalo, pochopil bys.
Co se stalo?
Jde sem Mazhar. Tak pak.
- Pane Dragusho. - Hakane.
- Jdeme. - Kam, pane?
Na vzduch.
Uvidíme se večer?
- Mám sraz s kámošema. - A zítra?
Zítra to jde.
Střílel jsi někdy?
Jen slepé.
- Takže na svatbě? - Ne, v pouliční bitce.
Pro odstrašení.
Do toho.
Cíl je tamhle.
Přímo doprostřed.
Znovu.
Proč ti pan Erdem tak moc věří?
To se zeptejte jeho.
Prý v tobě něco vidí.
Je to úspěšný podnikatel.
Musíme věřit jeho intuici.
Já věřím jen vlastní intuici.
O co vám jde?
Tobě a Leyle.
Snažíte se mě vystrnadit?
Vůbec ne.
Jestli chceš moje místo, budeš mě muset zabít.
Myslíš, že to dokážeš?
Nechci ničí místo.
Chci jít vlastní cestou.
Kde se touláš?
Mazhar chtěl trénovat. Jsi připravená?
Já vždycky, puso.
Jo? Fakt?
Tohle mi chybělo.
Co?
Ale nic.
Tiše. Skrč se.
Musíme tudy. Ovládací panel je tady.
Počkáme. Brzy se vrátí dovnitř.
Co když ti uvnitř vyjdou ven?
- Není čas na dohady. Počkáme. - Hakane, nepoučuj mě.
Kurva.
Hakane.
Vůbec mě neznáš. Teď mě musíš poslouchat.
A ne mi lízt na nervy.
Jasně, jsi tvrďačka.
A znám tě dobře.
Jak asi? Hm?
To by mě zajímalo.
Tak hele. Vůbec mě neznáš. Nevíš o mně lautr nic.
To drsňácký chování je jenom tvůj štít.
Ze vzteku sis postavila zeď. S každým a se vším bojuješ.
A cítíš se silně, když vyhraješ. Ale uvnitř jsi pořád malá uplakaná holka.
Jenom to nevidíš.
Ale já jo.
- Pokračujem? - Prosím.
Dobře.
Honem. Rychle!
Který?
Sedm a osm.
Tak jo.
Vyzkoušíme sluchátka.
Vždyť je testujeme od rána. Fungujou.
Hakane, jestli se něco zvrtne...
Nic se nezvrtne, doktore. Tu dýku přinesu. Dobře?
Klid. Znervózňujete mě.
Jen říkám, že když se něco zvrtne,
hlavní jsi ty, ať se stane cokoli.
Musíš získat tu dýku.
Abys mohl Nesmrtelného zabít.
Díky.
Dobrej.
- Jdu na ten poplašnej systém. - Zdravíčko!
- Jste tu brzy. - Jo, nebyla zácpa.
- Tak jo. - Je to v řídicí místnosti.
Je to divný. Obvykle problémy nemíváme.
- Hned to dáme do pořádku. - Tudy.
MUZEUM OSMANSKÉHO UMĚNÍ
- Bezva. - Tayfune?
- No? - Je tu ten technik. Pomozte mu.
- Zdravíčko. - Dobrej.
Nevím, co budete dělat. Ale můžeme vás vzít do serverovny.
Nejdřív se mrknu tady. Pak se uvidí.
Dobrá. Dělejte, jak myslíte.
- Ostatně je to vaše práce. Že jo, Neco? - Jasně.
Dáte si čaj?
To by bylo fajn. Dám si.
Páni!
To je ale kus ženský!
Taková kočka, kruci.
S tou bych tejden nevylezl z postele. Fakt že jo.
Mý ženě to neříkej.
A kurva!
Doktore. Jsem v řídicí místnosti. Zpacifikoval jsem je.
Bezva. Dobrá práce.
- Zapínám spojení. - Dobře.
Připojuju se.
PŘIPOJOVÁNÍ
Fajn. Video funguje.
- Nahraj tam ten virus. - Jdu na to.
Sleduju tě.
Myslíš, že to zvládají?
Zatím se vše zdá v pořádku.
Připrav se.
Za chvilku to spustíme.
Když teď virus aktivuješ,
vyřadí všechny kamery i systémy.
Jsem připravený.
Pokud jsi připravený, spusť to.
ODESÍLÁNÍ ZPRÁVY
Můj mobil! Můj mobil je pryč!
- Měla jsem ho tady! - Jste si jistá?
- Ano. Fotila jsem. A je fuč. - Uklidněte se.
Můj taky!
Můj taky! Měl jsem ho v kapse.
Dělejte něco! No tak!
To ona! Utíká! Udělejte něco!
Stůj! Vrať se!
- Neutíkej! - Chyťte ji!
Co to děláte? To bolí! Pusťte mě!
- Prohledejte ji. Je to zlodějka. - Ne ne!
Porušujete moje právo na soukromí!
Nechte mě!
- Copak to tu máme? - Někdo mi je podstrčil!
Sakra.
- O čem to mluvíte? - Udám ji na policii.
- Nenechám to jen tak. - Poslouchejte!
- Pohyb. - Něco vám řeknu. Styďte se!
Vy mě neposloucháte! Táta je ve vězení!
- Pane, počkejte. - Fakt, nelžu!
Styďte se!
Mám toho dost!
Už nechci žít!
Nepřibližujte se!
Nechci nikomu ublížit. Držte se dál!
Chyťte ho! No tak! Pohyb!
Nepřibližujte se!
Varuju vás!
- Zabiju se! - Doktore, co to děláte?
Ani krok, zastřelím se!
Nechte mě na pokoji!
Kurva.
Tamhle!
Stát! Ani hnout!
On snad uletěl! A kam se poděly kulky?
Zmizel na parkovišti.
Něco se muselo stát.
Hakane! Co se stalo?
Tak co?
Viděla jsem tátu jít dovnitř. Co se stalo? Je v pořádku?
Udělal to, abych mohl vzít tu dýku.
- Musím se tam vrátit. - Hej, všude je tam ostraha!
Nevíme, jestli je naživu. Nemůžu ho tam nechat!
Řekl jsem ne. Nebudeš riskovat život!
- Pusť mě. - Nemůžeme nic dělat.
- Prosím. - Musíme jít.
To je policie!
Viděla jsem, jak tam jde.
Podíval se na mě jako...
Jako by to bylo naposledy.
Doktor je chytrej chlap.
Dokáže se z toho vyvléct.
Víš, že než máma umřela, s tátou jsem nevycházela?
Pořád jsme se hádali.
Křičeli na sebe.
Každý den byl peklo.
Ale byla tam máma.
Chuděra nás držela pohromadě.
S tátou jsme byli jako dvě popínavky držící se jedné zdi.
Pak máma umřela.
Nevěděli jsme, co si počít.
Dělali jsme chyby, byli bezradní.
Pak jsme se naučili držet se jeden druhého.
Hakane, na tohle nejsem připravená.
Co si bez táty počnu?
Má zpoždění?
To je ta lepší možnost. Ale asi se už neukáže.
Zřejmě je třeba ho naučit slušnému chování.
Ale určitě má nějaký důvod.
To nevím. Má vypnutý mobil.
Nesnáším vypnuté telefony.
Ještě víc ty zapnuté.
Uvítala byste společnost?
Děkuji.
No tak.
Netrapte se tím.
Omlouvám se. Kazím večer i vám.
Vůbec ne.
Tak co je nového?
FED zveřejní zprávy. Chtěla jsem poslat e-mail.
To nechte plavat. O zprávách se bavit nechci.
Ptám se na vás.
Co vaše matka?
Žádná změna.
Je naživu. I když nevím, jestli se tomu dá říkat život.
Děláte, co je ve vašich silách.
Nezoufejte kvůli něčemu, co nemůžete ovlivnit.
Není to vaše vina.
Vlastně ano, je.
Tu noc jsem řídila já.
Doktor se z toho nějak dostane.
Na něco přijde.
Když ne, tak my jo. Dostaneme ho ven.
Ale musíš zůstat silná, dobře?
Kam se poděla ta silačka, ta drsňačka, co se před ničím nezastaví?
Nech toho! Už mě nebaví bejt silná!
Myslíš, že je to lehký?
Že je lehký sedět, bejt zticha, dusit v sobě vztek a křik,
když tě něco raní?
Ne.
Vím, že to není lehký.
Ani trochu.
Ale věř mi.
Všechno se spraví.
- Doktor se dostane ven. - Přestaň.
Tomu sám nevěříš.
Nikdy ho nepustí a ty to víš.
Jsme si vlastně docela podobní.
I já měl výčitky kvůli Rüye.
Myslel jsem, že je to moje vina, ale...
Ale nemá to smysl.
Přestaňte se trápit.
To byla také autonehoda?
Ne. Ehm...
Rüyu přepadli.
S nožem.
A já ji nemohl ochránit.
„Všechny šťastné rodiny jsou si podobné.
Každá nešťastná rodina je nešťastná po svém.“
Tolstoj.
Na šťastné rodiny.
A na ty nešťastné.
- S Hakanem jsem to uspěchala. - No tak. Nemyslete na to.
Jsem si jistý, že má dobrý důvod.
Nechci udělat další chybu.
Klidně udělejte.
A ne jednu. Dělejte chyby pořád.
Z chyb se učíme.
Jednoho dne pochopíte,
že zkušenosti jsou vlastně jen součet všech našich chyb.
Jsi na mě naštvaná, protože jsem tam doktora nechal?
Pořád ti to nedošlo, co?
Pořád nechápeš, jak jsi důležitý.
Táta udělal, co musel. Jsem na něj pyšná. A ty budeš taky.
Tu dýku zabodneš Nesmrtelnému do srdce. Za tátu a za všechny, co jsme ztratili.
Přesně to uděláš!
Fajn. Dobře.
Udělám to.
Slibuju.
Pomstím se za všechno to utrpení.
Dobře.
Nebreč.
Překlad titulků: Zdeněk Huml