PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
V pohádkách vždycky zvítězí dobro.
Spravedlnosti je učiněno zadost.
A čas zahojí všechny rány.
Ale tohle není pohádka.
SULTÁN ÚSPĚCHU FAYSAL ERDEM
Memo!
No tak, Memo! Vstávej!
Hopla!
No tak, dělej. Přijdeme pozdě!
Vstávej!
Přihraj!
Tu máš.
- Raníčko, Hakane! - Jak je, teto Kamuran?
- Dobře, drahoušku. - Dobrej!
- Tak zatím.
Čau.
- Dělej. - Už jdu.
Koukej vlevo, vidíš?
Tam dáme porcelán.
Jasně. Můžeme tam dát regál od podlahy až po strop.
Přesně. A napravo dáme koberce.
A pak budou prašule!
Pra-pra-prašule!
Budeme mít prestižní zákazníky, to ti říkám. Uvidíš.
Pěkný!
Jsme přímo ve stínu tvýho idola Faysala Erdema.
Proto se mi tu líbí.
Co má ten chlap, co my nemáme? Nerozumím tomu, kámo.
Kromě těch firem a miliard dolarů?
Jo, kromě toho.
VELKÝ BAZAR
Ahoj Hasane!
Zdravím, pane Knírku! Mějte se!
Dobrý den.
- Ahoj Hakane! - Zdravím, strýčku Bilale.
Dobrej. Pozdravuju!
- Ano? - Vezmu si je. Zaplatím pak.
Páni!
- Je tu velká ryba! - Türkan!
Právě jsem byl u věštkyně.
Prý mě čeká obrovská výloha.
Hakane, pojď sem.
No?
Hakane.
Tvůj osud se mění.
Ale s výlohou to nemá co dělat.
Jsi předurčený k něčemu jinému, něčemu velkému.
No tak, Türkan. Nech toho, proboha.
Dobré ráno, Neşete.
Kde se touláš, Hakane?
Tati, s Memem jsme našli obchod na skvělém místě.
Jenom nájem je trochu dražší.
Řekni Memovi, ať si vezme půjčku.
Mluvím vážně, tati.
Nějaké peníze nám chybí, jasně.
Ale pokud seženeme částku, co nám vystačí na pár měsíců,
postupně se otrkáme.
Hakane, kolikrát jsme o tomhle mluvili, synu?
- Hodněkrát. - A co jsem ti pokaždé řekl?
- Ne. - Správně.
Když my to fakt chceme.
Memo si našel práci, něco ušetří.
- Dělá v klubu. - Jo?
- Jo. - Memo?
- Ano. - Začal pracovat v klubu?
Zase? Dělali jste do telefonů a zkrachovali jste.
Dělali jste vyhlídkové plavby a šli ke dnu.
Jak dlouho jste vydrželi nejdéle? Dva týdny?
Hele, tati.
Je to zbrusu nový obchod. A na skvělým místě.
Prostě ideál. Bude to bezva.
- Hakane. - Jen se koukni.
Hakane, synu.
To, že je nový, neznamená, že je dobrý.
Tenhle bazar je starý 600 let.
Dobře, ale co my, tati?
Vždyť se na nás podívej. Uvízli jsme tu.
Musíme prorazit. Růst.
Tak proraz a doruč tuhle objednávku.
Jakou?
Koberec.
Včera si ho objednala jedna turistka. Pamatuješ?
Pamatuju si ji.
Ty kanče.
Tak jo.
Debilní křáp!
Hej! Kampak!
Pojď sem. Co je to?
- Našel jsem to na zemi. Jdu na policii. - Poslouchej.
Jestli tě ještě uvidím krást, vezmu na policii tebe.
Jasný?
Už žádný krádeže. Platí?
Peníze si vyděláš prací.
Dobře?
Pletu se ti já do tvejch kšeftů?
Nestydíš se, že nutíš makat děcka?
Už se k mejm děckám nepřibližuj.
Jasný?
Fajn.
Chytrej kluk.
Podělanej buřt.
Podle pana Erdema je Hagia Sofia nejcennější dědictví Istanbulu.
Být vybrán pro jeho opravu je čest.
Pan Erdem se nestal nejbohatším Turkem jen díky filantropii.
Podle mých zdrojů má na projektu jiný zájem.
Pak vás zdroje špatně informovaly, drahá Selin.
Pan Erdem se považuje za skromného zachránce tohoto města,
které mu dalo všechno.
Dobré ráno!
Dobré ráno. Jaký byl let, pane Erdeme?
Uvízli jsme v zácpě.
Témata k diskusi s médii o tendru Hagia Sofia.
- Média to hodlají prezentovat jako boj. - Dobře.
Co říkáš? Myslíš, že ten boj vyhrajeme?
Ano.
Chrám Hagia Sofia byl postaven na důkaz, že se záhady a zázraky dějí.
A abychom my smrtelníci zažili věčný okamžik.
Pomáhat s opravou je čest, ne byznys.
Napoleon jednou řekl:
„Kdyby svět tvořil jediný stát, hlavním městem by byl Istanbul.“
Já říkám:
kdyby svět byl člověk, Hagia Sofia by byla jistě jeho srdcem.
Datum veřejné soutěže se blíží. Co vy na to?
Co my na to?
Co my na to, slečno Sancaková? Vezměte to za mě.
Ano, takže...
Patnáct set let.
Ten chrám tu stojí 1500 let, Mazhare.
Chápeš, jak je to dlouho?
Ano, pane Erdeme.
Byl tu Konstantin i Mehmed Dobyvatel. Oba vedli své vlastní války. Oba vládli.
Ale co se stalo pak? Co zbylo?
Tohle.
Faysal Erdem.
Gökhan Gültekin.
Rád tě tu vidím.
Určitě se na ten tendr taky těšíš.
Asi ano.
Škoda, že se střetáváme jen jako soupeři.
- Ale věřím si jako vždy. - Co na to říct? Ať vyhraje ten lepší.
Ať vyhraje ten lepší.
Dobrý den.
Zdravím! Jsem ze starožitnictví.
- Ahoj! - Ahoj.
- Díky. - Mluvíte turecky?
- Trochu. Mamka je Turkyně. - Vážně? Bezva. Tady to je.
- Pamatuju si vás. - Vážně?
Vydržte.
Děkuju.
Vyrážíte na výlet?
Za dvě hodiny odjíždím.
Než odjedu,
chtěla jsem zkusit něco nového.
Jako třeba?
Promiňte. Co se děje?
Pracovní pohovor.
- Sem? - Ano.
Kde dostanu formulář?
- Tam vzadu. - Děkuju.
Není zač.
„Nechci být jen obyčejným zaměstnancem pana Erdema.
Chci se v budoucnu stát někým jako pan Erdem.
Můj sen je otevřít si s přítelem starožitnictví.“
Vážně si myslíte, že s tímhle životopisem máte šanci?
Proč? Byl jsem upřímný.
Pane Demire.
Jako hlavní koordinátorka pana Erdema to beru velmi vážně.
Proto čekám, že to budete brát vážně i vy.
Děkuji. Nebudeme dál ztrácet čas.
Máte někdy sny?
Já už to, o čem jsem snila, mám.
Takový úspěch ve vašem věku... Dobrá práce.
Věděl jsem, že budete jedna z nich.
Pardon, jedna z...?
Těch, co se dobře narodí.
Bohatí rodiče,
soukromá škola, magisterský titul ze zahraničí.
Taťkovy známosti.
Tak jste se ocitla tady.
Nemám pravdu?
A co váš příběh?
Opravdu by mě zajímalo, co stojí za tím obřím sebevědomím.
Moc vás jako dítě rozmazlovali?
Rodiče mi zemřeli.
No nic.
Naším snem je otevřít si obchod.
Starožitnictví.
Nic velkého.
Chceme začít v malém a postupně růst.
Ale není to snadné.
Proto potřebuju tuhle práci.
- Můžu na půl úvazku, noční... - Pane Demire.
Já to chápu. Ale nemáte vysokoškolské vzdělání.
Neovládáte žádný cizí jazyk.
Umím anglicky, rusky, francouzsky, německy.
- Co potřebujete? - Lámanou angličtinu z tržiště ne.
Co vím, ani pan Erdem na soukromou školu nechodil.
- Vše ho naučila ulice. - Hakane.
Asi byste měl zkusit štěstí jinde.
Hezký den.
Nepřestávejte snít.
Máte potenciál.
Můžete se dostat výš.
Tati, když nás zkusíš pochopit a trochu podpořit,
budeme moct ten obchod otevřít. Bude se nám dařit.
Copak to nevidíš? Už se sem ani nevejdu.
Něco uvnitř mi říká, jdi a udělej něco.
Nechci žít v týhle...
krysí díře.
Hakane.
Tenhle obchod, kterému říkáš krysí díra, nás spojuje, synu.
Ne, tati.
Právě že nás rozděluje.
Ale ty to nevidíš.
- Dobrý den. - Vítejte, madam.
Prý máte z celého tržiště ty nejlepší kousky.
Děláme, co můžeme.
Totéž jsem ale slyšela o stovkách dalších.
Vážně?
Pro speciálního klienta hledám jeden vzácný kousek.
Kouzelnou osmanskou košili.
Hmm...
Tu bohužel nemáme.
Je mi líto.
Nemáme ji ve sklepě?
Ne, pleteš se. Nemáme.
Ale poptáme se.
- Mám dojem, že jsem podobnou viděl. - Ne.
Klient je ochotný za ni štědře zaplatit.
Byla by škoda ji nenajít.
Nebojte. Vynasnažíme se.
Dobře. Dám vám vizitku.
- Ovšem. - Pokud něco objevíte...
- Ozveme se, slečno... - Budu ráda.
...Bayraktarová.
- Těšilo mě. - Nás taky. Nashle.
- Hezký den. - Tudy, prosím.
Tati, tu košili jsem určitě viděl ve sklepě.
Mluvila o odměně. Jdu se mrknout.
Ztráta času.
Třeba je to příležitost, tati.
Očividně má peníze.
Hakane, nech toho. Dones mi šálek kávy.
- No tak, jen se podívám. - Řekl jsem ne.
Pro rány boží!
Je čas.
Jedeš na dovolenou?
Hm?
Cemil, ten hajzl.
Vykopl nás z domu.
Cemil? Proč?
Nezaplatili jsme nájem.
Nechal jsem peníze na stole.
Ráno jsem je nechal na stole.
Ten blbec je určitě někde prohrál.
Cože?
Měl byste nás ve snech podpořit.
- Snech? Hazard je sen? - Tys to prohrál?
- Všechno? - Kdybych vyhrál, nebyl by to hazard.
- Jo, kdyby... - Ticho!
Prosím tě, řekni mi, žes prohrál jen jeden nájem.
Žes neprohrál všechny peníze.
Memo!
Tvrdili, že je to tutovka.
Kreténe.
- Že je to bezpečný. - To mě poser.
Já ti to říkal.
Je to blbec.
A ty taky, že se do toho necháš zatáhnout.
Takže za to můžu já?
A tihle dva blbci si chtějí otevřít obchod.
- Kdybys nás podpořil... - Je to moje vina?
Tak to nemyslel.
Oba jste vyrostli, ale nedospěli.
Dokážeme se o sebe postarat.
Jo, jasně.
Díky, že je ti všechno fuk.
Fakt díky.
Pozor na pusu, mluvíš se svým otcem.
Nejsi můj otec.
Mazhare, stačí, když zařídíš,
aby Faysal ze soutěže odstoupil.
A druhý den máš na účtě 250 tisíc dolarů.
Projekt Hagia Sofia je pro pana Erdema důležitý.
Chceš vyjednávat.
Dobře.
Řekni si částku a já se o to postarám.
Probereme to později.
Jistě.
Všude jsem tě hledal.
Páni.
Tamhle jsou dvě šťabajzny.
Měli bysme jim hned koupit drink.
Máš snad prachy?
Já si koupil tohle.
Vymyslel jsem plán.
- Odteď budeme tvrdě makat. - Drž hubu, Memo.
DJing, prodej, cokoli seženem. Chápeš? Cokoli.
Memo, jdi do prdele. Myslím to vážně.
Prej makat.
Promiň.
Fakt mě to mrzí.
Já myslel, že vyhrajem.
Vyhrát není tak snadný. Abys vyhrál, musíš makat.
Aspoň jsem si to myslel.
Táta má pravdu. Jsme oba loseři.
On o tom nemá páru.
Za jeho mládí to bylo jiný.
To je fakt.
Prodávali tenkrát vysokoškoláci simit?
No jo.
Potkal jsem jednu holku.
Leylu.
„Hlavní koordinátorku.“
Jo.
Podle ní nemám snít za hranice Velkého bazaru.
Ser na ni.
Ne. Vlastně má pravdu.
Lidi jako my nemají šanci se odsud dostat.
- Jsme prokletí. Jo. - Zešílels?
Štěstí je všude kolem.
Drž hubu.
Štěstí všude kolem?
- Dobře, co tohle. - No?
Vzpomeň si na dobu, než si tě Neşet vzal ze sirotčince.
A?
Dokázal sis představit, že budeš mít takovýho bezva kámoše?
Vidíš?
No?
Blbče.
SUZAN BAYRAKTAROVÁ
- Memo, jdeme. - Kam?
Začít znova.
Tak pojď.
- Co se děje? - Dělej!
Kam kurva jdeme?
Pohyb. Zavři dveře.
Neşet by nás zabil, kdyby to věděl.
Tady je.
Suzan.
Nemusím ti říkat, jak je to důležité.
Na tuhle chvíli čekáme roky.
Doufám, že tentokrát je to ono.
Mám z toho dobrý pocit.
Ten chlap zněl dost jistě a dost zoufale.
Ozvu se, jakmile se ujistím, že je to ta košile.
Prošel jsem tudy snad tisíckrát.
ale sedíme tu poprvé.
Můžu si dát kebab alinazik?
Můžu vidět tu košili?
Podle mě je to ona.
Chci vědět, kolik nabízíte.
Táta se nenechá přesvědčit jen tak.
Je sedmiciferná částka dost?
Sedmiciferná...
Promiňte, ale proč má ta košile takovou cenu?
Co tu sakra děláte?
Tati, co tady děláš?
Věděl jsem, že něco kujete.
- Prosím... - Odcházíme.
Promluvíme si.
Ta košile není na prodej, dámo.
Hakane! K zemi!
- Jsi v pořádku? - Jo.
Hm?
Tati?
Jsi zraněný!
Rychle.
Chyť se mě. Jdeme.
Uhni!
Vydrž, tati.
Už tam skoro jsme.
Do nemocnice ne!
Vezmi mě do Fatih.
Je tam lékárna Atak.
Co to povídáš?
Potřebujeme doktora!
Vždycky jsem si říkal, že mám dost času, abych ti pověděl pravdu,
ale už mi žádný nezbývá.
Udělej, co říkám.
Tati, jakou pravdu?
Tati, jsi v šoku.
- Nevíš, co říkáš. - Jeď.
- Vydrž, zachráním tě. - Vezmi mě do té lékárny.
Pane Erdeme.
To je u nás v hale?
Ano.
To je ten z Velkého bazaru.
Vy ho znáte?
Ucházel se o místo v komunikačním.
Ale?
Ale má zkušenosti jen jako číšník.
Nemá titul? To chcete říct?
Ani titul, ani známosti, nic, čím by vynikal.
Jako byste mluvila o mně.
To ne, pane Erdeme.
Tohle je jiné. Vy jste Faysal Erdem.
Díky za připomenutí.
V mém věku člověk zapomíná.
Pane Erdeme, je to obyčejný mladík, co pracuje ve Velkém bazaru.
Ale je to hrdina.
Nabídnu mu práci.
Myslíte to vážně?
Vždy mluvím vážně.
Zeptáme se i Mazhara. Kde je?
To nevím.
Nechals je utéct a přišel o tu košili?
Že je Suzan naživu, není dobrá zpráva.
Dobrá zpráva by byla, kdybych měl tu košili.
Rozumíš?
Dobře.
Kde leží?
Objednala jsi paracetamol?
Objednám, ale...
- Pomoc! - Neşete!
- Rychle! Tati! - Neşete! Co se stalo?
- Střelili ho. - Sledoval vás někdo?
- Nevím. Kam ho berete? Jdu taky. - Ne, Hakane. Zůstaň tady.
Udělám, co budu moct.
Nikam nechoď.
Slyšíš? Zůstaň tu.
Zeynep, zavři lékárnu!
Dobře. Jsi v pořádku?
- Nejsi zraněný? - Kdo jste?
- Proč jsme jeli sem? - Uklidni se.
Klid. Určitě vás nikdo nesledoval?
- Nevím. Kam zmizeli? - Počkej.
Uhněte!
Tati!
Kdo jste?
Hm?
Kdo jste?
- Klid. - Kde je táta?
Kam jste ho vzali?
Uklidni se. Dej mi svůj telefon.
Nepřibližujte se!
- Zavolám policii. - Uklidni se.
Nechte mě!
Držte se dál.
Klídek.
Pane!
Už jsem to říkal ostatním. Neznám je!
Přísahám!
Sedíš s nima u stolu, a neznáš je?
Oni si ke mně přisedli.
Ani nevím, o kom mluvíte.
Začali střílet, když jsem byl na odchodu. Pak jsem utekl.
Chápete?
Přísahám.
Dobře.
- Dost! Nechte mě! - Tu máš, zmrde!
Nechte to–
Lepší?
Cos mi to udělala?
Vezmu tě za otcem, pokud zůstaneš klidný.
Kde je?
Chci ho jen vidět.
Tak pojď.
No tak.
Tudy.
Kde to jsme?
Kde je táta?
Tati!
- Jak je na tom? - Vytáhl jsem kulky.
Ale ztratil moc krve.
Na co čekáme? Do nemocnice! Volejte sanitku! Dělejte něco!
Mrzí mě to, synu. To nemůžeme.
Jak to myslíte? Co to melete?
Táta umírá!
Hakane.
Tati?
Proč nejedeme do nemocnice? Kdo jsou ti lidi? Proč jsme tady?
Teď už je pozdě.
Ale jsi v dobrých rukou.
Vím, že máš spoustu otázek.
Oni ti všechno poví.
Nikdy nepochybuj o své síle.
Tvá síla je tvůj osud.
Tati!
Ne, prosím. Neumírej, tati!
Neopouštěj mě.
Prosím, zůstaň se mnou. Tati!
To ne! Tati!
Doktore, dělejte něco!
Tati! Ne!
Tati!
Ne! Tati!
V našich kruzích se říká:
„Dobrej lhář tě přesvědčí i o tom, že tvoje máma není tvoje máma.“
Ale jak se na tebe dívám, nejsi dobrej lhář.
Nedělej si ze mě prdel.
A laskavě mi pověz...
Co je to za lidi?
Dobře, pane.
- No vidíš. - Řeknu vám to.
Byl jsem s tvojí mámou, ségrou
a příbuznejma. A víš co?
Bylo to skvělý. Bylo to úžasný.
Jako... Jak to jen popsat?
Hej! Pusťte mě!
Vypij to. Uklidní tě to.
Kdo jste?
Poslyš, vše ti povíme.
Ale musíme vědět jednu věc.
Ta košile. Kde je?
Cože? O čem to mluvíte?
Táta zrovna umřel.
- Kde je ta košile? - On nic neví.
Všechno ti vysvětlíme.
Musíš nám ale říct, kde je ta košile.
Máš ji ty?
Je na bezpečném místě.
Jsi celý tvůj otec.
On nebyl můj biologický otec.
Cože?
Neşet nebyl můj biologický otec.
Já vím.
Na tohle čekáme roky.
Kdo jste? Co chcete?
Tak pěkně od začátku. Jsem Kemal. Tohle je moje dcera Zeynep.
Jsme Věrní.
Věrní?
Věrní komu?
Tobě.
Totiž Ochránci.
Co je v tom batohu?
Nechte si ji.
Třeba se z ní poserte.
Co si teď počnu?
- Co si počnu? - Pojď.
Nemůžu tomu uvěřit.
Musíme pryč!
Pusťte nás ven!
Tomuhle neutečeš, Hakane. Je to tvůj osud.
A náš osud je tě chránit.
Jako Neşet.
I on patřil k Věrným.
Jste magoři!
Věrní, Ochránce!
- Ruplo vám v bedně? - Hakane.
Máš tu úkol. Jsi Ochránce.
Tvým úkolem je zastavit Nesmrtelné. Chápeš?
Co? Nesmrtelné?
Zeynep, není třeba ho zahlcovat.
Ale musí se to dozvědět co nejdřív, ne?
Já asi zešílím! Co se to tady děje?
Obleč si tu košili a uvidíme, co se stane.
Co by se jako mělo stát?
Budu neviditelnej?
Tvůj táta kvůli ní zemřel. Nic to pro tebe neznamená? Obleč si ji.
Dejte to sem.
Mám ji.
Co se stalo?
Jsem neviditelný?
Ne. Nepřemožitelný.
Teď se ptej, na co chceš.
Překlad titulků: Zdeněk Huml