EN NETFLIX-SERIE
Gør klar til den kongelige honnør.
Det sker ikke tit, at dronningen viser verden,
hvad hun inderst inde tænker og føler.
Men ved en frokost i dag i Guildhall for at fejre hendes 40 år på tronen
var det netop, hvad hun gjorde.
Alle bedes rejse sig for Hendes Majestæt Dronningen.
Hun var stadig hæs efter at have inhaleret røg, og hun var forkølet,
men leverede et hidtil uhørt ærligt budskab om,
hvordan hun personligt var dybt berørt.
Hun erkendte sit svigt og det hæslige år for familien,
hvilket kan tolkes som en bøn om sympati og tilgivelse,
efter hvad der kun kan beskrives som 12 turbulente måneder.
Men var håbet offentlig sympati og tilgivelse,
får Hendes Majestæt nok ikke, hvad hun ønsker sig.
PRINSESSE MARGARET - PRIVAT
Det var "Abide With Me" sunget af koret ved King's College Cambridge
og dirigeret af Stephen Cleobury og valgt af dagens gæst, prinsesse Margaret.
Hvorfor valgte De den? Hvad betyder den for Dem?
Det er en salme, så jeg skulle mene, at betydningen er åbenlys.
Min tro.
Uden tro kan man sige, man har givet fortabt, og det har jeg ikke.
Tro har altid dannet grundlag for mine valg.
I det royale liv eller også rent privat?
Når man har en søster, der er overhoved for Church of England
samt troens vogter, kan det være vanskeligt at adskille de to ting.
Hvad er den næste plade?
Så er det godt.
Det er nok, sagde jeg!
Jeg savner dig.
Det var et uddrag af Tjajkovskijs "Svanesøen"
spillet af symfoniorkesteret og dirigeret af André Previn.
Hvad betyder det for Dem?
Jeg har altid holdt meget af balletten.
Visse ting kan ikke udtrykkes med ord, og dans har sit helt eget sprog.
Og jeg holdt jo selv meget af at danse. Jeg dansede dog ikke ballet.
-Har De haft foretrukne dansepartnere? -Det er ikke noget, jeg taler om!
Og dans er jo bedst overladt til de unge.
Selvom jeg værner om minderne.
Fortæl om Deres næste valg.
"Stardust" af Hoagy Carmichael.
-De spiller selv klaver. -Ja, jeg fik lektioner allerede som barn.
Min søster fik lektioner i forfatningshistorie,
mens jeg spillede klaver.
Er musik Deres første kærlighed?
Man oplever kærligheden mange gange.
Når man når en vis alder, gransker man jo sit hjertes oplevelser.
Man gør status.
Og man tænker på al den kærlighed,
alle drømmene og ungdommens lidenskab set i lyset af et helt liv.
Det er interessant, hvad der overlever tidens tand.
Noget af kærligheden består og kommer til at vare evigt.
Anden kærlighed falmer, og man indser, det nok aldrig var sand kærlighed.
Heldigvis
har musik altid været en del af mit liv, og min kærlighed til den vil vare evigt.
Betyder den sidste plade noget særligt for Dem?
Den har en særlig betydning, ja.
Som er?
Det lader vi ligge.
"Stardust" af Hoagy Carmichael.
I mit hjerte lever den
Melodien om stjernestøv
Minder om min kærlighed
GRUPPEKAPTAJN PETER TOWNSEND INVITATION TIL RECEPTION
KÆRE MARGARET.
PETER TOWNSEND 79116 ST. LÉGER-EN-YVELINES FRANKRIG
Kære Margaret. Dette brev vil muligvis rippe op i ting
og slet ikke være velkomment.
Jeg planlægger et sjældent besøg i London.
Jeg tænkte, om du har planer om
at deltage i Caledonian Clubs reception i næste uge.
…for besætningen på HMS Vanguard.
-Peter Townsend! -Ja.
-Hvornår har du sidst hørt fra ham? -Det må være 35 år siden.
Var det ikke på HMS Vanguard, at du og Peter…
Forelskede os.
Var det nu også kærlighed i starten?
Det var det da.
Ved allerførste blik.
Så siger vi det.
Ja tak.
Mit livs kærlighed.
Turen til Sydafrika.
Det var vores første udlandsrejse, så det var nok i…
1947.
Philip havde lige friet. Jeg havde takket ja.
Far manede til sindsro og sendte os væk i tre måneder.
-Han håbede, du ville komme til fornuft. -Men næ, nej.
Og jeg var ved at gå fra forstanden
på de tidlige rideture med fars flotte staldmester.
Ja. Hans flotte, gifte staldmester.
Peter var god til at ride.
Det tør antydes.
Jamen så…
Hvad tror du, han vil?
Han må være sidst i 70'erne og har været gift længe.
-Ja. -Tilmed lykkelig gift.
Med børn.
Og børnebørn.
Tager du med?
Det tror jeg.
Hvad tænker du da?
-Hans Kongelige Højhed Prins Andrew. -Mor.
Skat.
Tak, fordi du kom.
Jeg bad dem lave te.
Du får brug for noget stærkere.
Jeg vil tale om mit ægteskab.
Jeg nærer faktisk sympati for hende, hvad angår Wyatt.
Han var lidt primitiv og naturligvis amerikaner.
Når jeg var så længe væk med flåden, følte Sarah sig jo forsømt,
Når alt kommer til alt, var Steve god nok.
-Og havde en affære med din kone. -Ikke længere, mor.
Det er slut.
Han er væk.
Godt.
Men nu er der en ny.
En finansrådgiver ved navn John Bryan.
-Vor herre bevares! -Og der er billeder på vej.
Af hvad?
Det vil du ikke vide.
Fra Saint-Tropez.
-Han gør noget unævneligt. -Du har ret. Det vil jeg ikke vide.
Han sutter på Sarahs tæer.
-Hvadbehager? -Ja, ikke?
Folk siger, jeg kan lave fodfejl, men jeg går ikke rundt og sutter på tæer.
Tænk bare! Hendes fod!
Var han sulten, kunne han have spist mad.
Eller lakrids.
Lakrids! Hvor genialt.
Det…
Det er bare så ydmygende.
Derfor har jeg denne gang
intet andet valg end
at nævne det med "S".
Strategisk diplomati?
Social anstændighed? Er "sømmelighed" at gå for vidt?
Skilsmisse, mor.
Søde skat.
Hun har fået nok.
Det er ikke hendes skyld.
-Det er vores. -Hvadbehager?
Vi vidste, hvad vi gjorde, da vi optog Sarah i familien.
Alle, og især dig, var for det.
Sandt nok.
Hun var forfriskende.
En sjov, moderne kvinde, man kunne forholde sig til.
-Hendes latter. -Den smitter.
Ja.
Men sådan er vi her i familien.
Vi ødelægger de "anderledes".
Ikke i starten.
Først bilder vi os ind, de vil gavne systemet.
At de vil frelse os, være vores hemmelige våben.
Få os til at fremstå moderne. Mere normale. Mere…
…menneskelige.
Så erfarer vi de samme smertelige ting igen og igen.
At ingen med særegenhed, originalitet, gnist eller humor
kan finde en plads i systemet.
Kære Peter. Det var dejligt at høre fra dig igen.
Jeg ser frem til at se dig den syvende.
Jeg ville bede dig holde udkig efter en lille, rynket dame på 60,
men tidens tand har været mig nådig.
Jeg har overhovedet ikke ændret mig, siden vi sås i 1955.
Margaret!
-Martin. -Deres Kongelige Højhed.
Det er denne vej.
…De husker måske, han var med på turen.
-Rart at se Dem. -I lige måde.
Roger Carter.
Harold Armstrong Scott.
-Rart at se Dem. -I lige måde.
-Marcus Moore. -Deres Højhed.
Og Hans Majestæts tidligere staldmester.
Deres Kongelige Højhed.
Peter.
…havde danset lidt for viltert med prinsesserne,
men deltog i festen,
og både jeg og sikkert jer andre
vil aldrig glemme den smukke Drakensberg-bjergkæde.
Victoria-vandfaldet, øde strande, så langt øjet skuede,
og Port Elizabeths…
Tante Margot.
Han har givet dig farve i kinderne.
Hvad hedder han?
Tim.
Gør han dig lykkelig?
Er du forelsket?
Det tror jeg.
-Misbilliger nogen det? -Det er jeg sikker på.
Så hold fast!
Kæmp for ham.
Hør, hvad de spiller.
-Så skal jeg videre. -Går du allerede?
-Ja. Farvel, min skat. -Kom godt hjem, Margot.
Normalt blev du, når de spillede den sang.
-Ja, men jeg… -Jeg må desværre insistere.
Hvor var det dejligt.
Jeg håber ikke, vi først ses igen om 40 år.
Det er faktisk sådan,
at jeg snart er tilbage i London.
Og der er nogle ting, jeg gerne vil returnere.
Dine breve.
-Åh! -Ikke som en afvisning.
Jeg beholdt dem alle.
Når jeg læser dem, mindes jeg fortiden.
Og så tænker jeg på, hvor dyrebare de er.
Jeg bliver ikke yngre, og skulle der ske mig noget,
skulle de nødig falde i forkerte hænder, så jeg…
Jeg tænkte, du skulle have dem.
Det var meget betænksomt.
Jeg beholdt også alle dine breve.
Hvert eneste et.
Godnat, Peter.
Godnat, Deres Kongelige Højhed.
Prinsessen, Deres Majestæt.
-Hej, min egen. -Mor.
Min bog.
Jeg er næsten færdig.
Der er så meget spændende at læse.
Lad nu være.
Nå, men…
Jeg ville tale om Tim.
Tim?
Kommandør Laurence?
Åh.
Er I to stadig…
Ja, vi er.
Jeg kom for at sige, at det skal være officielt.
Som i "til døden os skiller".
Hvadbehager?
I kender knap nok hinanden.
Der er gået næsten tre år.
Og du er kun lige blevet skilt fra Mark.
Og så netop nu, som tingene er.
Hvor familien er under lup.
Er det ikke bedst at vente?
-Vente? -Bare lidt.
Søde ven.
Godt, du er glad. Skilsmissen fra Mark var hård.
Men af alle familier, du kunne være født i,
tildelte skæbnen dig den her og alt, hvad det medfører.
Herunder, at din mor er Church of Englands overhoved.
At gifte sig igen, når ens tidligere ægtefælle stadig lever,
er ikke kun ildeset, men forbudt.
Jeg behøver mindst af alle at blive mindet om,
hvad det vil sige at være en del af familien.
Jeg har viet mig til rollen.
Jeg har føjet mig. Jeg sætter pligten højest af alt.
Herunder og langt oftest højere end min egen lykke.
Fem aftaler om dagen.
300 dage om året de sidste 24 år.
Men
I får ikke det hele.
Jeg giver jer ikke alt.
Og jeg gifter mig med Tim.
Ind med dig. Det var flot.
-Hvordan gik det? -Fint.
-Lad os køre. -Vent.
Deres Kongelige Højhed. Som De anmodede om,
vil jeg ledsage Dem på en kort tur til Craigowan Lodge i morgen,
hvis vejret tillader det. Gruppekaptajn Peter Townsend.
Deres Kongelige Højhed.
Jeg ville takke Dem for Deres venlighed på Balmoral.
De troede måske, De ikke blev bemærket,
da De jo var i kamuflage i den grønternede kilt og tweedjakken.
Men det blev det.
Min egen Margaret.
Det var uforsigtigt af dig at besøge mig på kontoret i dag.
Uforsigtigt og fortryllende.
Jeg elsker dig så højt.
Kære Margaret.
Verden har fundet vej til vores private paradis
og vil nu forbyde vores kærlighed.
Jeg er blevet forvist.
Sendt bort som en anden kriminel.
Jeg tåler ikke at tænke på, at du lider. Du er skabt til at være lykkelig.
Hold fast i vores pagt.
Lad os til trods for verden være hinanden tro.
Margaret, jeg skriver til dig med sorg i hjertet.
Jeg er netop hjemvendt til Bruxelles efter et års jordomrejse.
En ung kvinde ved navn Marie Luce
ledsagede mig på turen som min sekretær og fotograf.
Hendes selskab var en af de få glæder i mit liv.
Derfor gifter jeg mig med hende.
Jeg ved, du vil føle det som et svigt.
DIANA - DEN SANDE HISTORIE ANDREW MORTON
Nu kalder de mig "prinsen på det sorte får".
Midt i endeløs bagvaskelse og løgn.
Jeg ved, du anskuede ægteskabet fra begge sider, men samtykker du nu til,
at en officiel separation er det eneste fornuftige?
Charles.
Var vi blot uforligelige eller hinanden utro,
men Mortons bog er fuld af hævntørst.
Hun er så fræk at påstå, hun intet havde med den at gøre.
Jeg har gjort, som du ønskede, mor. Jeg…
Jeg prøvede i 11 år, men alle når et punkt, hvor…
Jeg er bekendt med mine børns ægteskabsproblemer i år.
Anne og Andrews problemer er dybt foruroligende,
men dine er i en anden kategori,
da du som fremtidig konge er i en helt anden kategori.
Ved min kroning aflagde jeg en ed, som du en dag også aflægger.
Om at opretholde Guds love.
Og Guds love omfatter, at ægteskabet er for livet.
Det forventes, at monarken er gift og giver os en arving,
men at være lykkeligt gift er en præference og ikke et krav.
Du tog også en ed om at bevare og beskytte kronen.
Diana helmer ikke, før hun har ødelagt alt.
Er det det, du vil have?
Og er det ikke morsomt?
Jeg har i årevis ønsket mig et mere moderne monarki, der afspejler verden.
Se på skilsmisseprocenten derude, og se så på os.
Margaret er skilt.
-Anne er skilt. -Ja, tak.
Andrew er ydmyget og skal snart skilles.
Jeg er fanget og drømmer om skilsmisse. Og du taler om moralske eksempler.
Var vi en almindelig familie, og kom socialforsorgen på besøg,
var vi børn blevet fjernet og du fængslet.
Så er det nok.
Monarkiet er blevet moderne!
Men ikke som vi havde håbet på.
Det ligner så småt et alvorligt forældersvigt.
Men hertugen og jeg sagde helt tydeligt til børnene,
hvor vigtigt vi anser ægteskabet for at være.
Det forstår jeg så inderligt.
Min egen datter er skilt.
Min søn er separeret.
Vi kan kun bede Gud om at vejlede os.
Hvordan gik det så galt?
Vores generation er opdraget til at tro
på ægteskabet som ideal og skilsmisse som et problem.
Denne generation…
Ja.
Men prinsen og prinsessen er ikke separeret endnu.
Der er stadig håb om en forsoning.
Og det beder vi alle for.
Det gør vi.
Hver dag.
Vi hører netop nu, at det brænder på Windsor Castle…
…et øjenvidne sagde, man kunne se flammer og røg
fra taget i den nordøstlige fløj.
…dronningen underrettes om situationen,
og vi hører, at hun er på vej til Windsor.
Branden bredte sig lynhurtigt.
Sådan sagde et vidne om branden,
der trods alle brandvæsnets bestræbelser stadig ikke er bragt under kontrol.
Ilden har fortæret hele terrassen mod nord.
Brandvæsnet arbejder ihærdigt på at inddæmme flammerne,
så de ikke når nogle af nationens dyrebareste skatte.
Det er nu seks timer, siden branden startede.
Store dele øverste venstre del af Windsor Castle står stadig i flammer.
Det forlyder, at ødelæggelserne indenfor er helt enorme.
Lofterne er faldet ned, røgskader, brandskader, vandskader.
Jeg talte med en ansat ved hoffet
og spurgte, hvad dronningen sagde til, hvad der var sket.
Hvordan tog hun det? Han sagde, hun tog det som alle mødre,
der ser deres hjem brænde ned. Hun var naturligvis sønderknust.
Folk er lamslåede over det, der foregår omkring dem.
Rembrandt?
Reddet.
Rubens-maleriet?
Gudskelov også reddet. Ligesom Leonardo-maleriet.
Men tragisk nok er mere end 100 lokaler,
deriblandt ni statslokaler, ødelagt.
Og den røde stue? Vover jeg at spørge?
Tænk, at du kan huske den.
Naturligvis kan jeg det.
Alle var taget til London i en eller anden anledning.
-Skærtorsdag og gudstjenesten i St. Paul. -Så vi var alene.
Vi sad hele eftermiddagen i den røde stue fordybet i samtale.
Ja.
Hvad talte vi dog om?
-Det var nok om alt og intet. -Ikke intet.
Jeg erindrer, vi var glade og lagde fremtidsplaner.
Med så stor vished og overbevisning.
Og ligesom planerne overlevede den røde stue heller ikke.
Det var trist.
Ja.
Jeg må vide noget.
Hvorfor skrev du til mig efter al den tid?
Intet liv varer evigt.
Det har min læge for nylig gjort mig klart.
Åh.
Peter, det gør mig ondt.
Det var deromkring, jeg hørte dig i radioen.
Jeg ville nok bare gerne vide,
om vores kærlighed
set over et helt liv
havde været flygtig…
…eller om den varede ved.
…intens diskussion om, hvem der skal betale renoveringen.
Labours holdning er, at dronningen og ikke skatteborgerne
skal betale for reparationerne.
Monarkiet kan ikke altid være så ensidige,
hvor vi borgere betaler regningen,
mens de selv nægter at betale skat.
Hverken bygning eller inventar var forsikret.
Hvordan går det?
…starter. Tilbud om hjælp…
Det kunne ikke være værre.
Hvordan startede det?
Den kendte metafor?
Jeg mener branden.
Det var noget med en lampe.
I det private kapel. Et hændeligt uheld.
Eller var det?
Det er som et af de der
Agatha Christies mysterier.
Man kan forestille sig mange mistænkte,
der hver især har et troværdigt motiv til at brænde huset ned.
Hvem?
Måske min nabo.
Diana?
Hun er frustreret efter flere års forsømmelse
og beslutter sig for at gøre noget ved det.
Men brandstiftelse er nok ikke voldeligt nok for hende.
En atombombe er mere hende.
-Har hun ikke allerede detoneret en? -Andrew, hertugen af York.
Han er rasende på sin mor, fordi hun hele livet fik ham til at tro,
han var uimodståelig og usårlig.
Men i virkeligheden skulle han bare ydmyges.
Mig.
Dig?
Tror du ikke, jeg har grund til at brænde min søsters hus ned?
Men hvorfor dog?
Fordi du nægtede mig så meget.
Peter Townsend.
Hvadbehager?
Uden sol og regn…
…slår høsten fejl.
Lilibet.
Lad mig spørge dig, hvor mange gange Philip har gjort noget?
Blandet sig, når du ikke kunne?
Været stærk, når du ikke kunne? Været vred, når du ikke måtte?
Truffet valg, når du ikke kunne?
Hvor tit har du sagt en stille bøn og takket ham og tænkt:
"Havde jeg ikke ham, var det aldrig lykkedes?" Hvor tit?
Peter var min sol.
Min regn.
Og du tog ham fra mig.
Som dronning, men ikke som din søster.
Omstændigheder er underordnede. Det vigtige er, du sagde nej.
Og du siger sjovt nok ikke nej på samme måde til Anne.
-Det er anderledes. -Hvordan det?
Anne er prinsesse, der aldrig kan arve tronen. Ligesom mig.
Kommandør Laurence er staldmester og gifter sig skandaløst over sin stand.
Peter var staldmester og håbede at gifte sig over sin.
Anne og Laurence er forelskede, ligesom Peter og jeg.
I begge tilfælde er den ene part fraskilt.
Situationerne er bortset fra udfaldet helt ens.
Hun får lov til at gifte sig.
Det fik jeg ikke.
Hun lever lykkeligt.
Det gør jeg ikke.
Og selv efter 40 år
kan du ikke få dig selv til at anerkende, hvad der skete mig
og din rolle i det!
Tak, Peggy.
-Deres Majestæt. -Mor?
Sikken overraskelse. Jeg hørte, du var syg.
-Forkølet. -Jeg hørte noget om feber.
Og så er det eneste fornuftige at gå i seng.
Det er en frokost i min ære.
-Jeg kan ikke aflyse. -Jo, du kan.
Og jeg vil ikke aflyse.
Jeg har også læst din tale.
Vi stiller altid os selv tre spørgsmål.
Skal det siges?
Skal det siges nu?
Skal det siges af mig?
Du beskriver det jo som annus horribilis!
Det vil folk bemærke.
Ikke kun, fordi du dramatisk nok tyr til latin.
Hvad mener du?
Jeg mener, at da vi nu taler latin,
så tempus fugit.
Tiden går. Folk glemmer det med tiden.
Men det, du vil sige, vil ingen glemme.
Derudover er det udtryk for en personlig holdning.
-Og dem deler vi jo ikke. -Mor…
Det kan også fortolkes
som en indrømmelse af vores fejl, og det fører bare til flere angreb.
Det har i ganske høj grad været det værste år i min regeringstid.
Sikkert i hele mit liv. Det må folk gerne vide.
Skal de vide, at deres dronning er deprimeret?
At jeg er af kød og blod.
At jeg… at vi måske som familie ikke har levet op til vores pligt
og skylder dem en undskyldning.
En undskyldning?
Det ord bør ikke indgå i dit vokabular.
Monarkiet er den eneste del af forfatningen
med et guddommeligt element.
Når du bærer kronen, er det en transfiguration.
Undskylder du, besudler du både din egen og Guds værdighed!
Og det er Guds vilje, at du er den, du er.
Jeg tror ikke, det gør godt for noget.
Jo, det gør.
Hun får fred i sindet.
Hun har udført Guds vilje så godt, som noget menneske kan, i de sidste 40 år.
Hun har vundet retten til at sige, hvad hun vil.
Vi skal give hende vores støtte.
Ubetinget støtte.
-Hvornår har du indset det? -Det har han altid indset.
Helt fra starten.
Vil du have mig undskyldt?
De venter os i Guildhall.
Gør klar til den kongelige honnør.
Alle bedes rejse sig for Hendes Majestæt Dronningen.
Kære overborgmester.
Som med alle årsdage giver det tid til eftertanke,
og i lyset af de seneste 12 måneders begivenheder,
har jeg måske mere end de fleste at tænke over.
1992 er ikke et år,
som jeg vil se tilbage på med udelt glæde.
Det har vist sig at være et annus horribilis.
Ingen institution er hævet over al kritik.
Det er dets medlemmer heller ikke.
Folket holder os i monarkiet til høje standarder,
og de standarder skal vi også sætte for os selv personligt.
Kan vi ikke indrømme fortidens fejl,
kan der da være noget håb om forsoning?
I dag
vil jeg gerne hylde min familie, hvis De tillader det?
I de fire årtier jeg har været dronning,
har de i bogstavelig forstand været
min sol og regn.
Alle de ofre, de har gjort…
…og for alle jer her, hvis bønner og gode ønsker
har styrket mig
i disse 40 år,
siger jeg tak.
Alle bedes rejse sig for Hendes Majestæt Dronningen.
Annus horribilis?
Det har det været for jer alle. Og jeg kan se, jeg bar meget af skylden.
Lad mig blot sige,
at ingen bebrejder dig.
Alle bebrejder mig da hele tiden.
Og det gør de ret i.
Systemet, hvor majestæten er den hovedbegunstigede,
er umådeligt hårdt for jer andre.
Og for dig.
Ja, men sådan er embedet jo.
Tak. Kom her til frokost i morgen.
Vi kunne blive lidt snalrede.
Le lidt af det hele.
Af branden, af embedet.
Af børnene.
-Af Peter Townsend. Det ville jeg gerne.
Jeg skal desværre åbne et forretningscenter i Carlisle.
-Og så til Penrith. -Åh!
Til forsamling med den skotske garde.
Så venter Kirkby Stephen og et fabriksbesøg i Cumbria.
Så må jeg drikke alene.
Med Rum.
Rom?
Du drikker da vel ikke rom som en anden pirat?
Nej! Rum!
Min hund.
Åh.
Hvor morsomt.
Jeg har selskab af Brandy og Sherry.
Hvad siger det ikke om os?
Godnat, Lilibet.
Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Meget højt.
Hvor middelklasseagtigt. Det gør vi aldrig igen.
Aldrig.
-Godnat. -Godnat.
GRUPPEKAPTAJN PETER TOWNSEND 1914-1995
Tekster af: Helle Kaiser-Nielsen