SERIÁL NETFLIX
Členové Královské dělostřelecké kompanie, vypusťte čestnou salvu!
Jen zřídka sděluje královna Alžběta II. světu své nejniternější myšlenky a pocity.
Dnes tak učinila při obědě v Guildhallu,
konaném u příležitosti 40. výročí jejího nástupu na trůn.
Povstaňte prosím, přichází Její Veličenstvo královna.
Chraptivým hlasem, oslabeným vdechováním kouře a nachlazením,
pronesla nebývale upřímný projev plný zármutku a zklamání.
Její tvrdá slova o vlastním selhání a nezdařeném roce panování
lze chápat jako prosbu o odpuštění za vše,
co se v průběhu těch posledních, neklidných 12 měsíců odehrálo.
Její Veličenstvo zřejmě doufá, že jí veřejnost odpustí.
Toho se však nemusí dočkat.
ANNUS HORRIBILIS
PRINCEZNA MARGARET SOUKROMÉ
To byla skladba „Stůj při mně“ v podání sboru Královské koleje v Cambridge
pod taktovkou Stephena Cleoburyho,
kterou vybral náš dnešní host, Její Výsost princezna Margaret.
Proč jste ji vybrala? Jaký má pro vás význam?
Je to chvalozpěv, tak bych si myslela, že její význam bude zřejmý.
Vyjadřuje mou víru.
Bez víry by to tu člověk mohl rovnou vzdát.
Já to nevzdávám.
Víra stojí za každým mým rozhodnutím.
Za rozhodnutím vévodkyně, nebo ženy?
Když je vaše sestra nejvyšší představenou anglikánské církve
a ochránkyní víry,
bývá občas těžké od sebe tyto dvě věci odlišit.
Jaká bude další skladba?
To stačí.
Říkám, že stačí!
Strašné.
To byl úryvek z Čajkovského „Labutího jezera“
v podání Londýnského symfonického orchestru
vedeného Andrém Previnem.
A význam této skladby?
Balet měl v mém srdci vždycky zvláštní místo.
Jsou věci, které slovy nevyjádříte, a…
tanec je svým způsobem také jazyk.
I já jsem dřív ráda tancovala.
Ale balet nikdy.
S kým jste tancovala nejraději?
Tak to vám rozhodně neprozradím.
Takové namáhavé činnosti už dnes ale přenechávám mladším.
Člověku zbydou jen vzpomínky.
Co jste vybrala dál?
„Hvězdný prach“ od Hoagyho Carmichaela.
Vy určitě umíte hrát na klavír.
Ano, učila jsem se už v mládí.
Má sestra mívala hodiny ústavních dějin
a já měla klavír.
Je hudba vaše velká láska?
Člověk má spoustu velkých lásek.
V určitém věku pocítíte potřebu své srdeční záležitosti zrevidovat.
Zhodnotit je.
Podívat se na všechny ty lásky,
na všechny sny a mladistvé touhy
v kontextu celého života.
Je zajímavé sledovat, co přetrvává.
Některé lásky přerostou v lásky na celý život,
jiné se rozplynou a člověk zjistí, že to vlastně ani lásky nebyly.
Hudba
má naštěstí v mém životě pevné místo a já doufám, že se to nezmění.
Má pro vás i tato poslední skladba zvláštní význam?
Má zvláštní význam.
A jaký?
To bych nerozváděla.
„Hvězdný prach“ od Hoagyho Carmichaela.
V mém srdci navždy zůstane
o hvězdném prachu píseň,
plamínek lásky zakázané.
PLUKOVNÍK PETER TOWNSEND JE TÍMTO ZVÁN NA RECEPCI
Drahá Margaret…
Drahá Margaret,
snad pro tebe bude tento dopis spíš vítaným než nevítaným překvapením.
Chystám se vyjet z Francie a vzácně zavítat do Londýna
a napadlo mě,
jestli se příští týden nechystáš do Caledonian Clubu na recepci…
…pořádanou pro posádku bitevní lodi HMS Vanguard.
Ach, Peter Townsend.
Ano.
Kdy jsi s ním mluvila naposledy?
To bude dobrých 35 let.
Na Vanguardu jste se s Peterem…
…do sebe zamilovali.
No nevím, jestli to byla hned láska.
Ovšemže to byla láska.
Na první pohled.
Když myslíš.
Myslím.
Byla to má životní láska.
Cesta po jižní Africe.
Naše první cesta do zahraničí.
To bylo někdy…
V roce 1947.
Philip mě požádal o ruku.
Já řekla „ano“, tatínek řekl „zpomalte“ a odtáhl nás na čtvrt roku pryč.
Doufal, že dostaneš rozum.
Doufal marně.
A já zatím rozum ztrácela při ranních projížďkách
s tatínkovým šarmantním pobočníkem.
Ano.
Se ženatým šarmantním pobočníkem.
Peter to s koňmi tak uměl!
To asi ano.
Takže…
Co myslíš, že chce?
Musí mu být skoro 80. Je dlouhá léta ženatý.
Ano.
Povídá se, že šťastně.
Má děti.
A vnoučata.
Půjdeš tam?
Možná jo.
Proč tě to zajímá?
Jeho Výsost princ Andrew.
Mami.
Drahoušku.
Díky, že jsi souhlasila.
Nechala jsem nám přinést čaj.
Možná budeš chtít něco ostřejšího.
Přišel jsem…
s tebou probrat své manželství.
Víš,
mě ten její rozchod z Wyattem vlastně i mrzí.
Byl to sice neotesanec, typický Američan,
ale já byl věčně někde na moři a Sarah měla pocit, že ji zanedbávám.
Steve byl docela fajn chlap, když se to tak vezme.
Měl poměr s tvou ženou.
Ale už nemá, mami.
Je mimo hru.
Je fuč.
Dobře.
Teď je ve hře jiný.
Finanční poradce John Bryan.
Prokristapána.
A s ním…
i další fotky.
Jaké fotky?
Ani se neptej.
Ze Saint Tropez.
Nepřístojnosti.
Máš pravdu. Nebudu se ptát.
Ocucával jí prsty, mami.
Cože?
No jo!
Já sice taky strkám prsty, kam nemám, ale rozhodně ne do něčí pusy.
Představ si, že jí olizoval nohy.
Proč si nedal sendvič, když měl hlad?
Nebo podrážku.
Podrážku! To je vtipné.
A vůbec nejhorší je na tom to ponížení.
Mám pocit, že mi tentokrát nezbývá nic jiného než…
to slovo na R.
Rozvážnost?
Racionalita?
Nebo mám snad říct „rodinné závazky“?
Rozvod, mami.
Ale drahoušku.
Přehnala to.
A já jí to nevyčítám.
- Je to naše chyba. - Cože?
Od začátku jsme věděli, jaká Sarah je.
Všichni jsme z ní byli nadšení. Ty nejvíc.
Ano.
Přinesla čerstvý vítr.
Byla moderní, vlídná, nesmírně zábavná.
- Ten její smích. - Tak nakažlivý.
Ano.
A přesně na tohle jsme odborníci. Zničíme každého, kdo je trochu jiný.
Ne hned. Nejdřív si myslíme, že našemu systému prospěje.
Že nás spasí. Bude naší tajnou zbraní.
Že budeme vypadat moderně, normálně.
Lidsky.
A vždycky nás to nakonec vytrestá.
Zjistíme, že tu pro rozmanité charaktery, originalitu, jiskru, vtip a výstřednost
prostě není místo.
Drahý Petere,
jsem moc ráda, že ses mi ozval, a těším se, až se sedmého potkáme.
Napsala bych, že máš vyhlížet seschlou, šedesátiletou bábu,
ale čas se na mě díkybohu nijak nepodepsal.
Od našeho posledního setkání v roce 1955 jsem se ani trochu nezměnila.
Margaret!
- Martine. - Vaše královská Výsosti.
Tudy, prosím.
…doprovázela jste nás na cestě do Afriky.
- Ráda vás zase vidím. - I já vás.
Roger Carter.
Harold Armstrong Scott.
- Ráda vás zase vidím. - I já vás.
- Marcus Moore. - Madam.
A bývalý pobočník Jeho Veličenstva krále.
Vaše Výsosti.
Petere.
…proháněli jsme po parketu princezny jako diví,
obráželi jednu oslavu za druhou a dodnes máme všichni, co tady sedíme,
krásné vzpomínky na úchvatné Dračí hory,
na Viktoriiny vodopády,
na nekonečné opuštěné pláže
i na město Port Elizabeth.
Teto Margot.
Úplně ti vlil barvu do tváří.
Má jméno?
Tim.
Jsi s ním šťastná?
Jsi zamilovaná?
Myslím, že ano.
A všichni vás odsuzují.
Téměř jistě.
Tak vytrvej.
Bojuj.
Moje oblíbená píseň.
- Signál, že mám jít domů. - Tak brzy?
Ano. Sbohem, drahá.
Dobře dojeď, Margot.
Dřív jsi kvůli té písničce zůstávala.
Já vím, ale…
Já se odbýt nenechám.
Bylo to moc fajn.
Doufám, že se příště setkáme dřív než za 40 let.
No, shodou okolností
se do Londýna zase brzy vrátím.
Mám pár věcí, které bych ti chtěl dát.
Tvoje dopisy.
- Aha. - Ne že bych je už nechtěl.
Mám je všechny.
Znovu jsem je četl a vzpomínal při nich.
A napadlo mě, že mají vlastně velkou cenu.
Už nejsem nejmladší, a kdyby se se mnou něco stalo,
nechtěl bych, aby skončily v nesprávných rukou.
Myslím, že jim u tebe bude líp.
To je od tebe velmi pozorné.
Shodou okolností mám taky všechny tvoje dopisy.
Všechny do jednoho.
Dobrou noc, Petere.
Dobrou noc, Vaše Výsosti.
Princezna Anne, Vaše Veličenstvo.
Vítej, moje milá.
Mami.
Vida.
Moje kniha.
Skoro dočtená.
A spousta další poutavé literatury.
Viď?
No…
Chci si promluvit o Timovi.
O Timovi?
- O viceadmirálovi Laurencovi. - Ach tak.
Vy dva jste stále…
Jsme.
Přišla jsem ti říct, že spolu chceme zůstat napořád.
Dokud nás smrt nerozdělí.
Cože?
Vždyť se sotva znáte.
Skoro tři roky, mami.
Sotva jste s Markem podepsali rozvodové papíry.
A za současné atmosféry?
Kdy je celá rodina pod drobnohledem?
Nemyslíš, že by bylo rozumné…
počkat?
- Počkat? - Jen chvilku.
Drahoušku, jsem ráda, že jsi šťastná.
Vím, že jsi to s Markem neměla snadné.
Ale ze všech rodin, do kterých ses mohla narodit,
ti osud vybral tu naši, se vším, co k ní patří.
S matkou, která je nejvyšší představenou anglikánské církve,
i s dobře známým pravidlem, že další sňatek za života prvního manžela
je nejen nevhodný, ale dokonce nepřípustný.
Já jsem ta poslední,
které bys musela připomínat pravidla této rodiny.
Vždycky jsem své povinnosti poslušně plnila.
Kladu je na první místo. Často i nad své osobní štěstí.
Pět úkolů denně.
Tři sta dní v roce, posledních 24 let.
Víš,
celou mě mít nemůžeš.
Nedovolím ti to.
A Tima si vezmu.
Hop nahoru. Hodná holka.
- Tak co? - Dobrý.
- Pojeďme. - Počkej.
Vaše královská Výsosti,
na vaši žádost vás budu doprovázet
při zítřejší krátké projížďce do Craigowan Lodge.
Dovolí-li to počasí. Plukovník Peter Townsend.
Vaše Výsosti,
chci vám poděkovat za to, jak laskavá jste na Balmoralu byla.
Možná jste si myslela, že si vašich způsobů nevšimnu,
že je schováte pod zelenou károvanou sukni a tvídové sako.
Nepovedlo se.
Má drahá Margaret,
tvá dnešní návštěva v mé kanceláři byla velmi nerozumná.
Nerozumná a úžasná.
Tak moc tě miluji.
Miláčku Margaret,
zbytek světa odhalil náš soukromý ráj
a chce nám naši lásku zakázat.
Vyhánějí mě.
Vypuzují mě jako zločince.
Nechci ani pomyslet, jak trpíš.
Ty, která máš být šťastná.
Udržme si naše spojenectví.
Zůstaňme navzdory všemu věrni jeden druhému.
Margaret, píši ti s těžkým srdcem.
Po roce stráveném v zahraničí jsem nyní zpět v Bruselu.
Na cestách mě jako sekretářka a fotografka doprovázela mladá žena jménem Marie Luce.
Její společnost je jednou z mála radostí v mém životě.
Rozhodl jsem se ji požádat o ruku.
Vím, že to budeš považovat za zradu.
DIANA: JEJÍ SKUTEČNÝ PŘÍBĚH ANDREW MORTON
Princ Kruťas.
Tak mi teď říkají.
Pomlouvají mě a šíří o mně lži.
Vím, že ses vždycky snažila být nestranná.
Ale mohla bys už konečně uznat,
že jediným rozumným řešením je oficiální odloučení?
Charlesi.
Kdyby to byly jen neshody nebo nevěra,
bylo by to něco jiného,
ale ta Mortonova kniha je čirá pomstychtivost.
A ještě má tu drzost tvrdit, že se na tom nepodílela.
Dělal jsem, co jsi chtěla, mami.
Jedenáct let jsem se snažil,
aby to fungovalo.
Ale teď…
Letos neřeším nic jiného než manželské krize svých dětí.
Anniny a Andrewovy problémy jsou sice hodně znepokojivé,
ale ty tvoje jsou jiná kategorie, protože ty jako budoucí král
jsi jiná kategorie.
Při korunovaci jsem složila slib, který budeš jednou skládat i ty.
Že zůstanu věrná zákonům Boha.
A Boží zákon říká, že manželství je na celý život.
Od monarchy se očekává, že uzavře sňatek a zplodí potomky.
Šťastné manželství není podmínkou, je to pouze preference.
Taky ses ale zavázala, že budeš chránit Korunu.
Diana nepřestane, dokud naši rodinu nezničí!
Tohle chceš?
Není to absurdní?
Roky volám po moderní monarchii, která bude reflektovat okolní svět.
Podívej se na míru rozvodovosti a podívej se na nás.
Margaret je rozvedená. Anne je rozvedená.
Ano.
Andrew je ponížený a brzy bude rozvedený,
já v pasti, toužící po rozvodu, a ty mluvíš o morálních příkladech.
Kdyby jsme byli obyčejná rodina a přišla k nám sociálka,
hnali by nás do ústavu a tebe do vězení!
A dost.
Máme moderní monarchii.
Jen jinou, než jsme chtěli.
Začínám si myslet, že jsem jako rodič naprosto selhala.
Vždycky jsme s vévodou z Edinburghu kladli dětem na srdce,
jak moc je manželství důležité.
Plně s vámi soucítím.
Má vlastní dcera je rozvedená.
Syn svoji rodinu opustil.
Nezbývá nám než spoléhat na Boží prozřetelnost.
Kde se stala chyba?
My jsme byli vychování v přesvědčení,
že manželství je ideální stav a rozvod že je problém.
Tato generace…
Ano.
Nicméně princ s princeznou jsou ještě stále spolu.
Ještě je šance, že se udobří.
A my všichni se za to modlíme.
Ano.
Každý den.
Přicházejí zprávy o požáru na hradě Windsor…
…podle očitých svědků stoupá ze střechy severovýchodního křídla dým a plameny…
Její Veličenstvo je průběžně informováno
a máme zprávy, že už míří na místo neštěstí.
„Bouchlo to jako sud s prachem,“
tak nám jeden z přihlížejících popsal požár,
jež se navzdory snahám hasičů
stále nedaří dostat pod kontrolu.
Plameny zachvátily celou severní terasu.
Hasiči se ze všech sil snaží požár lokalizovat
a zachránit tak největší poklady Británie.
Od propuknutí požáru uběhlo zhruba šest hodin.
Velká část levého hradního křídla je stále v plamenech.
Stále hoří.
Poškození interiéru je údajně obrovské.
Popadané stropy, škody způsobené kouřem, ohněm, vodou.
Zeptal jsem se jednoho z královniných sluhů na to,
jak to královna nese, jak to celé prožívá.
Řekl mi, že jako každá matka, které hoří dům před očima.
Je z toho naprosto zničená.
Lidé vůbec nechápou, co se to kolem nich děje.
Rembrandt?
Zachráněn.
Rubens?
Díkybohu zachráněn.
I Leonardo.
Bohužel bylo ale zničeno víc než sto pokojů
včetně devíti společenských salónků.
A co Karmínový salónek?
Mám se ptát?
Divím se, že se na něj pamatuješ.
Jistě že se na něj pamatuju.
Všichni tenkrát odjeli na nějaký obřad do Londýna.
Na velikonoční bohoslužbu u sv. Pavla.
Zůstali jsme úplně sami.
Strávili jsme v něm celé odpoledne.
A vedli nekonečné rozhovory.
Ano.
Už ani nevím, o čem jsme se bavili.
Nejspíš o ničem a o všem.
O ničem rozhodně ne.
Vzpomínám si, že jsme si plánovali společnou budoucnost.
A byli jsme si jistí, že to vyjde.
Nakonec to všechno lehlo popelem, jako ten Karmínový salónek.
Smutné.
Ano.
Budu vyzvídat.
Proč jsi mi po takové době znovu napsal?
Nikdo z nás tady nebude věčně.
To mi nedávno řekl můj lékař.
Aha.
To mě moc mrzí, Petere.
Zhruba ve stejnou dobu jsem tě slyšel v rádiu
a nejspíš jsem chtěl zjistit,
jestli ta naše láska
byla v kontextu celého života
jen prchavá záležitost,
nebo ta trvalá.
…čelí řadě dotazů ohledně nákladů na rekonstrukci.
Podle některých labouristů ji nemají hradit daňoví poplatníci ale královna.
Tento jednosměrný systém, kdy královská rodina daně neplatí,
a zároveň si z nich nechá všechno hradit,
je dlouhodobě neudržitelný.
Nebyla pojištěna budova ani vnitřní vybavení.
Dobrý, nebo špatný?
…přicházejí nabídky pomoci…
Nejhorší.
Už se ví, proč začalo hořet?
Taková symbolika.
Myslím ten oheň.
Prasklá žárovka reflektoru nebo tak něco.
V rodinné kapli. Žádné cizí zavinění.
Vážně?
Pro mě to zní
jako z Agathy Christie.
Klidně ti řeknu hned několik podezřelých, kteří by k tomu mohli mít pádný důvod.
Kteří?
Třeba moje sousedka.
Diana?
Frustrovaná a léta přehlížená
se rozhodne vzít spravedlnost do vlastních rukou.
I když pro tu asi není žhářství dost agresivní.
Ta by odpálila atomovku.
Tu už odpálila, ne?
Andrew, vévoda z Yorku.
Naštvaný na vlastní matku, která ho celý život utvrzovala v tom,
jak je neodolatelný a nezranitelný,
aby pak každé odmítnutí ve svém životě vnímal jako ponížení.
Já.
Ty?
Myslíš, že já nemám důvod podpálit své sestře barák?
Proč bys to dělala.
Kvůli tomu, co mi odepřela.
Kvůli Peteru Townsendovi.
Cože?
Bez slunce a bez vody
není úrody,
Lilibet.
Na něco se tě zeptám. Kolikrát ti Philip nějak pomohl?
Zasáhl, když tys nemohla?
Byl silný, když tys nebyla? Zuřil, když tys nemohla?
Rozhodl za tebe, když tys nemohla?
Kolikrát jsi mu v duchu děkovala a říkala sis, že bys to bez něj nezvládla?
Kolikrát?
Peter byl moje slunce.
Moje voda.
A tys mi ho odepřela.
Udělala jsem to jako královna, ne jako tvá sestra.
To je úplně jedno. Tady jde o ten zákaz.
O zákaz, který mimochodem nevztahuješ na Anne.
- To je ale jiné. - V čem je to jiné?
Anne je královská princezna, která není následnicí trůnu,
stejně jako já.
Komandér Laurence je pobočník, který vstoupí do nerovnorodého svazku.
Peter byl králův pobočník, co chtěl vstoupit do nerovnorodého svazku.
Anne a Laurence se milují. My jsme se milovali.
V obou případech je jedna strana rozvedená.
Ty příběhy jsou na chlup stejné, až na ten závěr.
Ona si ho může vzít.
Já nemohla.
Její příběh má šťastný konec.
Můj neměl.
A ty si ani po celých těch 40 letech
nejsi schopná uvědomit,
co jsem musela prožívat a jakou roli jsi v tom sehrála.
Díky, Peggy.
- Vaše Veličenstvo. - Mami?
To je mi ale překvapení. Řekli mi, že ti není dobře.
- Jen nachlazení. - Říkali horečka.
Bylo by rozumné, kdybys zůstala v posteli.
Uspořádali ten oběd k mé poctě.
- Nemůžu tam nejít. - Můžeš.
Já tam ale chci.
Dívala jsem se na ten tvůj projev.
Vždycky si pokládáme tři otázky.
Je nutné to říkat? Je nutné říkat to teď?
A musím to říkat já?
A používat výraz annus horribilis?
Lidé se toho chytnou.
A nejen kvůli tomu latinskému patosu.
O co ti jde?
O to,
čemu říkáme tempus fugit, když už mluvíme latinsky.
Čas plyne. Život půjde dál, lidé zapomenou.
Po takovém výroku ale nezapomene nikdo.
Nehledě na to, že tím vyjadřuješ osobní názor.
- Tomu se striktně vyhýbáme. - Mami…
Navíc by se to dalo interpretovat jako přiznání vlastního selhání,
což jen podpoří další útoky.
Byl to ten nejhorší rok za celé mé panování.
Možná nejhorší v mém životě. Jen ať to lidé vědí.
Co? Že je jejich královna v krizi?
Že jsem taky jenom člověk.
A že jsem zřejmě…
Že jsme jako rodina neplnili dobře své povinnosti
a dlužíme jim omluvu.
Omluvu?
To slovo bys neměla vůbec používat.
Panovník je jediný, kdo v tomto zřízení promlouvá hlasem Boha.
Jakmile si nasadíš korunu, stáváš se něčím vyšším.
Když se omluvíš, zneuctíš tím sebe i Boha,
z jehož vůle jsi tím, čím jsi.
Vůbec nic tím nezískáš.
Ale získá.
Klid v duši.
Posledních 40 let plní Boží vůli stejně vzorně jako každý jiný.
Má právo si říkat, co chce.
A my ji máme podporovat.
Bezpodmínečně.
- Odkdy zpíváš tuhle písničku? - Od prvního dne ji zpívá.
Od prvního dne.
A teď nás omluv.
Musíme do Guildhallu.
Členové Královské dělostřelecké kompanie, vypusťte čestnou salvu!
Povstaňte prosím, přichází Její Veličenstvo královna.
Milý pane starosto,
každé výročí je příležitostí k zamyšlení.
A já se kvůli událostem posledních 12 měsíců
musím tentokrát zamýšlet více, než je obvyklé.
Na rok 1992
bohužel nebudu vzpomínat s rozzářeným úsměvem.
Naopak si zaslouží pojmenování annus horribilis.
Žádná instituce není neomylná.
Stejně jako její členové.
Vysoké nároky,
které na královskou rodinu klade veřejnost,
bychom měli splňovat i v rovině našich soukromých životů.
Nedokážeme-li uznat vlastní chyby z let minulých,
máme jen velmi malou šanci na udržení si dobrých vztahů.
Dnes bych,
pokud mi to dovolíte, ráda projevila úctu své rodině.
Po celých čtyřicet let mého působení na trůnu
jsou doslova
mým sluncem a vodou.
Za všechno, co museli obětovat,
a nebojím se říci, že to bylo pro vás pro všechny,
pro vaše modlitby a přání,
a za to že pro mě byli celých těch 40 let zdrojem síly,
jim velmi děkuji.
Povstaňte prosím. Její Veličenstvo královna.
Annus horribilis?
Byl to strašný rok. I pro vás.
A většina z toho byla moje chyba.
Tak jen abys věděla,
nikdo tě neobviňuje.
Naopak. Neustále mě někdo obviňuje.
A oprávněně.
Systém, ze kterého těží jen panovník,
je pro všechny ostatní nesmírně krutý.
Pro tebe taky.
Ale pro mě je to práce.
Díky. Zastav se zítra na oběd.
Můžeme se i cinknout.
Trochu to odlehčit.
Ten požár, práci.
Děti.
Petera Townsenda.
Ráda bych.
Ale jedu otvírat obchodní komplex do Carlisle.
- Pak do Penrithu. - Uf!
Navštívit Asociaci skotských gard.
Pak do továrny Heredities v Kirkby Stephen v Cumbrii.
Zase se budu muset opít sama.
S Rumem.
Rumem?
Copak jsi pirátka, abys pila rum?
Ne! S Rumem!
Se svým psem.
Aha.
To je vtipné.
Já jsem tu s Brandy a Sherry.
Co to o nás vypovídá?
Dobrou noc, Lilibet.
Mám tě moc ráda.
Já tebe taky.
Moc.
To bylo velmi středostavovské. Už to nedělejme.
Nebudeme.
- Dobrou noc. - Dobrou noc.
PLUKOVNÍK PETER TOWNSEND 1914–1995
Překlad titulků: Irena Křiváková