A NETFLIX SOROZATA
Kérem a dísztüzérség tagjait, hogy köszöntsék a királyi párt!
Ritka, hogy II. Erzsébet királynő
betekintést enged legbensőbb gondolataiba és érzéseibe,
de ma a Guildhallban, az uralkodásának 40. évfordulóját ünneplő ebéden
pontosan ezt tette.
Kérem, álljanak fel őfelsége, a királynő tiszteletére!
A hangja még rekedt a belélegzett füsttől, és továbbra is megfázás gyötri.
Korábban nem tapasztalt nyíltsággal fejezte ki
szomorúságát és sajnálatát.
Őszintén beszélt a kudarcokról, és a királyi család szörnyű évéről,
és cserébe talán rokonszenvet és megbocsátást remélt
a finoman szólva is viharosnak nevezhető elmúlt 12 hónap után.
De ha a királynő a nyilvánosság együttérzésére és megbocsátására vágyik,
elképzelhető, hogy csalódni fog.
MARGIT HERCEGNŐ PRIVÁT
Ez volt az „Abide With Me”
a cambridge-i King's College kórusának előadásában,
Stephen Cleobury kórusvezetővel.
A darabot mai vendégünk, Margit hercegnő őfensége választotta.
Miért ezt választotta? Miért bír különös jelentőséggel?
Ez egy himnusz, így azt gondoltam, a jelentőségét nem kell magyarázni.
A hitem.
Hit nélkül akár fel is adhatná az ember, de én nem adtam fel.
A hit áthatotta minden döntésemet.
A hivatalos életében, vagy a magánéletében is?
Ha az embernek van egy nővére, aki az anglikán egyház feje
és a hit védelmezője,
akkor néha elég nehéz szétválasztani a kettőt.
Mi a következő felvétel?
Elég.
Azt mondtam, elég!
Ostoba liba.
Ez egy részlet volt „A hattyúk tavából”,
a londoni Szimfonikus Zenekartól, André Previn karmester vezényletével.
És ez hogyan kötődik önhöz?
Mindig is nagyon szerettem a balettet.
Van, amit nem lehet szavakkal kifejezni,
és a tánc egy külön nyelv.
És természetesen én is szerettem táncolni.
Habár sosem balettoztam.
Volt kedvenc táncpartnere az évek során?
Ezt biztosan nem fogom elárulni.
Az ilyen megerőltető dolgokat jobb, ha a fiatalokra hagyjuk.
De az emlékek velünk maradnak.
Meséljen a következő dalról!
A „Stardust” Hoagy Carmichaeltől.
Ön is tud zongorázni.
Igen, egészen kiskorom óta tanultam.
A nővéremnek alkotmánytörténeti órái voltak,
nekem pedig zongoraóráim.
A zene az első szerelme?
Az embernek sok első szerelme van.
Amikor elérünk egy bizonyos kort,
kénytelenek vagyunk belenézni a szívünkbe.
Megvizsgálni.
És visszatekintünk a szerelmeinkre,
az álmainkra, az ifjú szenvedélyeinkre
az egész életünk fényében.
Érdekes megfigyelni, mi az, ami velünk maradt.
Van, amiből örök szerelem lesz,
van, ami elhalványul,
és ilyenkor rájövünk, hogy ez nem is volt igaz szerelem.
Szerencsére
a zene állandó szereplő volt az életemben, és remélem, az is marad.
Az utolsó felvételnek van valamilyen különleges jelentése az ön számára?
Igen, van.
Mégpedig?
Maradjunk ennyiben.
Most jöjjön a „Stardust” Hoagy Carmichaeltől!
A szívemben örökké megmarad
Az én csillagporos dalomként
Melódia a szerelem emlékére
MEGHÍVÓ A FOGADÁSRA PETER TOWNSEND REPÜLŐEZREDES RÉSZÉRE
KEDVES MARGIT!
Kedves Margit! Lehetséges, hogy levelemet udvariatlan tolakodásnak tekinted,
és nem kellemes meglepetésnek.
Kivételesen Londonba látogatok Île-de-France-ból,
és azon tűnődtem, vajon tervezed-e,
hogy részt veszel a jövő heti fogadáson.
…amelyet az HMS Vanguard egykori legénységének rendeznek.
Peter Townsend!
Igen.
Mikor hallottál róla utoljára?
Úgy 35 évvel ezelőtt.
Te és Peter nem az HMS Vanguardon…
Szerettünk egymásba.
Eleinte kétlem, hogy szerelem volt.
Persze, hogy az volt.
Az első pillanattól kezdve.
Ha te mondod.
Így volt.
Életem szerelme.
A dél-afrikai körút.
Akkor jártunk először külföldön, szóval valamikor…
1947-ben volt.
Fülöp épp akkor kérte meg a kezem, én igent mondtam.
De papa előbb elzavart minket egy három hónapos körútra.
Remélve, hogy észhez térsz.
Esélytelen volt.
Eközben én épp elveszítettem az eszem,
mikor reggelente kilovagoltam papa délceg istállómesterével.
Igen. A délceg és házas istállómesterével.
Peter kiváló lovas volt.
Képzelem.
Szóval…
szerinted mit akar?
A hetvenes évei végén járhat. Régóta házas.
Igen.
Úgy hallottam, boldogok.
Vannak gyerekeik.
És unokáik.
Elmész?
Talán igen.
Miért? Mit érdekel?
Ő királyi fensége, András herceg.
Anya!
Drágám!
Köszönöm, hogy belementél.
Kértem, hogy hozzanak nekünk teát.
Ide valami erősebb fog kelleni.
A házasságomról szeretnék beszélni veled.
Az a helyzet, hogy Wyatt-tel kapcsolatban még valamennyire meg is értem.
Egy kicsit faragatlan fickó volt. Természetesen amerikai.
De annyit voltam távol a haditengerészettel,
nem csoda, hogy Sarah mellőzöttnek érezte magát.
Mindent egybevéve Steve rendes fickó volt.
- Akinek viszonya volt a nejeddel. - De már nincs, anya.
Vége van.
Felszívódott.
Helyes.
De most van egy újabb.
Egy pénzügyi tanácsadó, John Bryan.
Az ég szerelmére!
És fotókat fognak leközölni róluk.
Miről?
Nem akarod tudni.
Saint-Tropez-ban készültek egy botrányos jelenetről.
Igazad van. Nem akarom tudni.
Szopogatta Sarah lábujjait.
Micsoda?
Ugye?
Egyesek szerint sokat lógatom a lábam, de legalább nem más szájába.
El tudod képzelni?
A lábfejét.
Ha éhes volt, kérhetett volna egy szendvicset.
Vagy csülköt.
Csülköt! Ez zseniális.
Annyira szörnyen megalázó az egész.
Ezért ezúttal…
nincs más lehetőségem, mint…
a V betűs szót emlegetni.
Vitarendezés?
Visszaépítés?
A „végső kötelesség” már túl nagy kérés lenne?
Válás, anya.
Ó, drágám!
Elege van.
És nem hibáztatom.
- Magunkat okolom. - Tessék?
Mind tudtuk, hogy mire vállalkozunk, amikor Sarah családtag lett.
Mindenki bőszen támogatta. Te főleg.
Igen.
Üdítő jelenség volt.
Modern, szerethető, csupa élet.
- A nevetése! - Ragályos volt.
Igen.
Ezt csináljuk ebben a családban.
Elpusztítjuk, aki más.
Eleinte még nem.
Előbb bemeséljük magunknak, milyen jót tesz a rendszernek.
Ő lesz a megmentőnk, a titkos fegyverünk.
Modernebbnek tűnünk általa. Hétköznapibbnak.
Emberibbnek.
És újra megtanuljuk ugyanazt a fájdalmas leckét.
Hogy annak, akiben van fantázia, eredeti, élettel teli, szellemes vagy szenvedélyes,
nincs helye a rendszerben.
Kedves Peter! Nagyon örülök, hogy újra hallottam felőled,
és várom, hogy találkozzunk hetedikén.
Mondanám, hogy keress egy apró, hatvanéves, ráncos vénasszonyt,
de szerencsére az idő nem fogott rajtam,
és semmit sem változtam az utolsó, 1955-ös találkozásunk óta.
Margit!
- Martin! - Királyi fenség!
Erre tessék!
…talán emlékszik, hogy velünk volt a körúton.
- Örülök, hogy újra látom. - Úgyszintén.
Roger Carter.
Harold Armstrong Scott.
- Örülök, hogy újra látom. - Úgyszintén.
- Marcus Moore. - Asszonyom!
És a király volt istállómestere.
Királyi fenség!
Peter!
…kissé túl hevesen táncolt a hercegnőkkel,
csatlakozva az ünnepséghez, és én, de gyanítom, ez önökre is igaz,
sosem felejtem el, milyen szép volt a Drakensberg hegység,
a Viktória-vízesés,
a végtelen, elhagyatott partok,
és Port Elizabeth…
Margit néni!
Szépen kipirultál az úrnak köszönhetően.
Neve is van?
Tim.
Boldoggá tesz?
Szerelmes vagy?
Azt hiszem, igen.
Mindenki ellenzi?
Szinte biztosan.
Akkor ne hagyd magad!
Harcolj érte!
Jaj, ez a dal!
- Ez a végszóm, ideje indulnom. - Máris elmész?
Igen. Szervusz, drágám!
Jó utat hazafelé, Margit!
Régen ez a dal inkább marasztalt.
Tudom, de…
Ragaszkodom hozzá.
Ez csodás volt.
Remélem, nem várunk újabb 40 évet a következő találkozással.
Nos, ami azt illeti,
hamarosan visszajövök Londonba.
És van néhány dolog, amit szeretnék visszaadni.
A leveleidet.
Nem visszautasításként.
Mindet megtartottam.
Ahogy olvastam őket, visszarepítettek a múltba.
Arra gondoltam, hogy túl értékesek.
Én már nem leszek fiatalabb, és ha bármi történne velem,
szörnyű lenne, ha rossz kezekbe kerülnének.
Nálad jobb helyen vannak.
Ez nagyon figyelmes.
Ami azt illeti, én is megtartottam az összes leveledet.
Mindegyiket.
Jó éjt, Peter!
Jó éjt, fenség!
A királyi hercegnő, felség!
Helló, drágám!
Anyu!
A könyvem.
A végén járok.
Bőven akadnak azért lebilincselőbb olvasmányok.
Kétlem.
Na mindegy.
Timről szeretnék beszélni.
Tim?
Laurence parancsnok?
Ti ketten még mindig…
Igen.
Azért jöttem, hogy elmondjam, szeretnénk véglegessé tenni.
„Míg a halál el nem választ.”
Tessék?
Alig ismeritek egymást.
Majdnem három éve tart, anya.
A tinta még meg sem száradt a válási papírjaidon.
A jelenlegi közhangulatban.
Árgus szemekkel figyelik a családot.
Biztos nem lenne bölcsebb várni ezzel?
- Várni? - Csak egy kicsit.
Drágám, örülök, hogy megtaláltad a boldogságot.
Tudom, milyen nehéz volt Markkal a végén.
De számtalan családba születhettél volna,
a sors viszont ezzel áldott meg, és mindennel, ami vele jár.
Beleértve a tényt, hogy édesanyád az anglikán egyház feje,
és az újraházasodást, amennyiben az első férj még él, mint te is tudod,
nemcsak rossz szemmel nézik, de tilos is.
Engem pont nem kell emlékeztetned rá,
milyen elvárásokkal jár ez a család.
Ennek a szerepnek szenteltem az életem. Magamra erőszakoltam.
A kötelességet helyeztem minden elé.
Többnyire a saját boldogságomat is beleértve.
Napi öt találkozó.
Évente háromszáz napon, az elmúlt 24 évben.
Nos…
Nem kaphattok meg teljesen.
Nem adom oda magam.
És hozzámegyek Timhez.
Befelé! Jó kislány!
- Hogy ment? - Jól.
- Menjünk! - Várj!
Királyi fenség, kérésének eleget téve holnap elkísérem egy rövid lovaglásra
a Craigowan Lodge-ba, ha az időjárás engedi.
Peter Townsend repülőezredes.
Királyi fenség!
Meg akartam köszönni a kedvességét Balmoralban.
Talán azt hitte, észre sem vettem a figyelmességét,
hiszen álcázta magát
a zöld, skót kockás szoknyájában és tweedzakójában.
De észrevettem.
Drága Margitom!
Vakmerő lépés volt, hogy meglátogattál ma az irodámban.
Vakmerő és lenyűgöző.
Nagyon szeretlek.
Drága Margit!
Úgy tűnik, a világ betört a saját kis édenünkbe,
és meg akarja tiltani a szerelmünket.
Száműznek engem.
Elküldenek, mint egy bűnözőt.
Gyűlölök belegondolni, hogy szenvedsz.
Egy boldogságra teremtett lény.
De tarts ki az egyezségünk mellett!
Hűek maradunk egymáshoz, bármi történjék is.
Margit, nehéz szívvel írok most neked.
Most tértem vissza Brüsszelbe, miután egy évig jártam a világot.
Egy Marie Luce nevű fiatal hölgy
elkísért az útra a titkárnőmként és fotósomként.
A társasága egyike a kevés örömnek az életemben.
Úgy döntöttem, megkérem a kezét.
Tudom, úgy érzed majd, hogy elárultalak ezzel.
DIANA IGAZ TÖRTÉNETE
A szörnyű herceg. Így neveznek.
A számtalan egyéb rágalom és hazugság mellett.
Mindig igyekeztél figyelembe venni mindkét felet,
de most már végre egyetértesz,
hogy a hivatalos különválás az egyetlen észszerű lépés?
Károly!
Ha összeférhetetlenségről vagy hűtlenségről lenne szó, az hagyján.
De Morton könyvéből árad a bosszúszomj.
És még van képe azt állítani, hogy semmi köze hozzá.
Megtettem, amit kértél, anya. Én…
Tizenegy éven át mindent megtettem, hogy ez működjön, de eljött a pillanat…
Világos számomra, hogy milyen nehézségek terhelik a gyermekeim házasságait idén.
De amíg Anna és András gondjai mélységesen aggasztóak,
a te gondjaid külön kategóriába esnek, mert te, leendő királyként,
szintén külön kategóriába esel.
A koronázásomon esküt tettem, hogy egy nap majd a helyemre lépsz,
hogy fenntartsd Isten törvényeit.
És Isten törvénye szerint a házasság egy életre szól.
Az uralkodótól elvárjuk, hogy házas legyen és örököst nemzzen,
de a boldog házasság már nem követelmény, inkább preferencia kérdése.
Arra is esküt tettél, hogy fenntartod és megvéded a Koronát.
Diana nem nyugszik, amíg szét nem robbantja az egészet.
Ezt akarod?
Vicces, nem? Én…
Évekig követeltem, hogy a monarchia legyen modernebb, tükrözve a világot.
Nézd meg, hány család esik szét, aztán nézz meg minket!
Margit elvált.
Anna elvált.
Jól van.
Andrást megalázták, és a válás felé halad.
Én csapdába estem, és válásról álmodozom. Te meg erkölcsi példamutatásról beszélsz.
Ha egy hétköznapi család lennénk, és kijönne hozzánk a gyámügy,
minket gondozásba vennének, téged meg lecsuknának.
Elég ebből!
Megkaptuk a modern monarchiánkat.
Csak nem úgy, ahogy reméltük.
Kezd úgy festeni, mint a legsúlyosabb szülői kudarc.
Pedig Edinburgh hercegével egyértelművé tettük a gyerekek számára,
mennyire fontosnak tartjuk a házasságot.
Teljes mértékben együttérzek önnel.
A saját lányom is elvált.
A fiam külön él a feleségétől.
Az egyetlen, amit tehetünk, hogy útmutatást kérünk Istentől.
Hogy jutottunk idáig?
A mi generációnk még eszménynek tekintette a házasságot,
a válást pedig gondnak.
Ez a generáció…
Igen.
De a herceg és a hercegné még nem vált külön.
Még van remény a kibékülésre.
És mind imádkozunk érte.
Így van.
Mindennap.
A híradások szerint tűz van a Windsor-kastélyban…
…az egyik szemtanú szerint lángok és füst látható
az északkeleti szárny tetején…
…őfelségét folyamatosan tájékoztatják a műveletről,
és úgy tudjuk, úton van a helyszínre.
Percek alatt lángra kapott.
Egy megfigyelő így írta le a tüzet,
amelyet a tűzoltók erőfeszítései ellenére még mindig nem sikerült megfékezni.
Az egész északi teraszt lángok borítják.
A tűzoltók próbálják megfékezni a tűz terjedését,
mielőtt elpusztítja Britannia felbecsülhetetlen kincseit.
A tűz körülbelül hat órája kezdődött,
és a Windsor-kastély bal felső része még mindig lángokban áll.
Úgy tudom, a tűz hatalmas pusztítást végzett odabent.
Leszakadt mennyezetek, füstkár, tűzkár, vízkár.
Beszéltem a királynő egyik emberével, és megkérdeztem,
mit érez őfelsége, hogy viseli a történteket,
mire azt mondta, úgy, mint bármelyik anya, aki végignézi, hogy leég az otthona.
Végtelenül le van sújtva.
Az embereket teljesen ledöbbentették a történtek.
A Rembrandt?
Megmenekült.
A Rubens?
Hála Istennek, az is.
És a Leonardo is.
De sajnos több mint száz szoba,
köztük kilenc magánlakosztály, megsemmisült.
Mi a helyzet a Bíbor szalonnal?
Ha megkérdezhetem.
Meglep, hogy emlékszel rá.
Persze, hogy emlékszem.
Mindenki Londonba ment valami ceremóniára, vagy mire.
Nagycsütörtöki szertartás volt a Szent Pálban.
Magunkra hagytak minket.
Az egész délutánt a Bíbor szalonban töltöttük,
beszélgetésbe merülve.
Igen.
Miről tudtunk annyit beszélni?
Gondolom, mindenről és semmiről.
Nem semmiről.
Emlékeim szerint izgatottan tervezgettük a jövőnket.
Magabiztosan és meggyőződéssel.
Akárcsak a terveink,
attól tartok, a Bíbor szalon sem élte túl.
Milyen szomorú!
Igen.
Kíváncsi vagyok.
Miért írtál nekem ennyi idő után?
Az élet nem tart örökké.
Nemrégiben az orvosom egyértelművé tette számomra.
Peter, nagyon sajnálom.
Akkortájt hallottam egy rádióinterjút veled,
és azt hiszem, tudni akartam,
hogy a szerelmünk,
az egész életünk fényében,
mulandó volt,…
vagy örök.
…kérdéseket vet fel a helyreállítási költségek fedezéséről.
Munkáspárti képviselők szerint az adófizetők helyett a királynő dolga
fizetni a renoválásért.
A monarchia nem lehet folyton egyirányú rendszer,
amelyben mi, az adófizetők álljuk a költségeket,
de ők maguk nem hajlandók adózni.
Sem az épület, sem a berendezése nem volt biztosítva.
Jókor? Rosszkor?
…felhívást. A felajánlások…
A legrosszabbkor.
Van ötleted, hogy kezdődhetett?
A nagy metafora?
Mármint a tűz.
Egy fényszóró kicsapta a biztosítékot.
A magánkápolnában. Ártatlan baleset.
Vagy mégsem?
Mint azok…
az Agatha Christie-rejtélyek.
Több gyanúsított is felmerülhet,
egytől-egyik tökéletesen evidens indítékkal,
hogy porig égessék a helyet.
Kicsoda?
Például a szomszédom.
Diana?
Az évek óta tartó mellőzöttségtől frusztráltan
úgy dönt, saját kezébe veszi az ügyet.
Habár a gyújtogatás nem elég erőszakos eszköz neki.
Inkább atombombához folyamodna.
Azt már ledobta, nem igaz?
András, York hercege.
Rettentő dühös az anyjára,
amiért egész életében elhitette vele,
hogy ellenállhatatlan és sérthetetlen,
de most rá kellett jönnie, hogy a fő feladata tűrni a megaláztatást.
Én.
Te?
Szerinted nem lenne okom felgyújtani a nővérem otthonát?
Miért tennél ilyet?
Azért, amit megtagadott tőlem.
Peter Townsend.
Tessék?
Víz és napfény nélkül…
tönkremegy a termés,
Lilibet.
Lenne egy kérdésem. Hányszor fordult elő, hogy Fülöp megtett valamit?
Közbelépett, ha te nem tudtál?
Erős volt, ha neked nem ment?
Dühös volt, helyetted?
Döntött, ha te nem tudtál?
Hányszor adtál hálát érte némán,
és gondoltad azt, hogy nélküle nem lennél képes az egészre? Hányszor?
Peter volt az én napom.
Az én vizem.
És te megtagadtad tőlem.
Királynőként tagadtam meg, nem a nővéredként.
A körülmények lényegtelenek. Csak a tiltás számít.
A tiltás, amely most Annára történetesen nem vonatkozik.
- Ez most más. - Miben más?
Anna egy királyi hercegnő,
akinél nincs kilátásban a trónra lépés, és nálam sem volt.
Laurence parancsnok egy udvaronc, aki botrányosan rangján felül házasodik.
Peter is udvaronc volt, aki remélte, hogy rangján felül házasodhat.
Anna és Laurence parancsnok szerelmesek. Peter és én is azok voltunk.
Az egyik fél elvált, mindkét esetben.
A két helyzet minden szempontból azonos, a végkifejletet kivéve.
Anna hozzámehet feleségül.
Én nem tehettem.
Az ő története boldogan ér véget.
Az enyém nem.
És hiába telt el 40 év,
te még mindig képtelen vagy beismerni, hogy mi történt velem,
és hogy milyen szerepet játszottál benne.
Köszönöm, Peggy.
- Felség! - Anya?
Ez ám a meglepetés! Azt mondták, nem vagy jól.
- Megfázás. - Lázat emlegettek.
És ebben az esetben ágyban kellene maradnod.
Ezen az ebéden engem ünnepelnek.
- Nem hagyhatom ki. - Dehogynem.
És nem is akarom kihagyni.
A beszédet is elolvastam.
Mindig felteszünk magunknak három kérdést.
Ki kell ezt mondani?
Most kell kimondani?
Nekem kell kimondanom?
És mégis hogy írhatod le így? Annus horribilis?
Ezt nem fogják szó nélkül hagyni.
Nem csak a teátrális latin kifejezés miatt.
Mire célzol?
Ha már latinul beszélünk, akkor arra,
hogy tempus fugit.
Az idő elrepül. Az emberek továbblépnek, és elfelejtik.
Ha teszel egy ilyen kijelentést, azt senki sem felejti el.
Arról nem is beszélve, hogy feltárod az érzéseidet.
- Mi nem teszünk ilyet. - Anya…
És úgy is értelmezhető,
mint a kudarcaink beismerése, amely további támadásokra adhat okot.
Bizonyos értelemben ez volt az uralkodásom legszörnyűbb éve.
Talán az életemé is. Örülök, ha ezt mindenki megtudja.
Micsodát? Hogy a királynőjük depressziós?
Hogy én is ember vagyok.
És hogy nekünk, családként, nem sikerült teljesítenünk a kötelességeinket,
ezért bocsánatkéréssel tartozunk.
Bocsánatkéréssel?
Ezt a szót sosem szabadna használnod.
A monarchia az alkotmány egyetlen része,
amely isteni jelleggel bír.
Ha a koronát viseled, felmagasztosulsz.
A bocsánatkérés nemcsak a te méltóságodat, de Istenét is sérti,
és az ő akaratából vagy az, aki.
Nem tudom, hogy ezzel nyerünk- e bármit is.
Igen.
A nyugalmát.
Amennyire egy embertől telik, kifogástalanul teljesítette Isten akaratát
az elmúlt 40 évben.
Kiérdemelte, hogy elmondhassa, amit szeretne.
A mi feladatunk, hogy támogassuk.
Feltétel nélkül.
- Te mióta vélekedsz így? - Az első perctől kezdve.
Az első perctől.
Most pedig, ha nem bánod,
várnak minket a Guildhallban.
Kérem a dísztüzérség tagjait, hogy köszöntsék a királyi párt!
Kérem, álljanak fel őfelsége, a királynő tiszteletére!
Főpolgármester úr,
minden egyes évforduló
alkalmat ad az elmélkedésre,
de az elmúlt 12 hónap eseményeinek fényében
meglehet, hogy nekem most az átlagosnál több elmélkednivalóm van.
1992 nem az az év,
amelyre felhőtlen örömmel tekintek majd vissza.
A legtalálóbb kifejezés rá az annus horribilis.
Egyetlen intézmény sem lehet teljességgel kifogástalan.
És a tagjai sem.
A magas elvárások, amelyeket a közvélemény támaszt a monarchiával szemben,
ugyanaz a mérce, amelyhez mi is igyekszünk tartani magunkat.
Ha képtelenek vagyunk beismerni múltbéli hibáinkat,
lehet-e reményünk a megbékélésre?
Ma
ha megengedik, szeretnék tisztelettel adózni a családom előtt.
Uralkodásom négy évtizede alatt
szó szerint ők voltak számomra
a napfény és a víz.
Rengeteg áldozatot hoztak…
természetesen önökért is.
Imádságaikból és jókívánságaikból
mindig erőt meríthettem
az elmúlt 40 évben.
Szeretnék köszönetet mondani.
Kérem, álljanak fel őfelsége, a királynő tiszteletére!
Annus horribilis?
Az volt, mindannyiótok számára.
És nagyrészt én tehettem róla.
Szeretném megjegyezni,
hogy senki sem hibáztat.
Épp ellenkezőleg, mindenki folyton engem hibáztat.
És igazatok van.
Ez a rendszer, amelynek az uralkodó a fő haszonélvezője,
szörnyen nehéz számotokra.
Számodra is.
Ez a munkámmal jár, lássuk be!
Köszönöm. Gyere, és ebédelj velem holnap!
Kicsit becsíphetnénk.
Vegyük könnyedén az egészet!
A tüzet, a munkát.
A gyerekeket.
Peter Townsendet.
Csodálatos lenne.
De sajnos Carlisle-ba megyek egy ipari park megnyitójára.
Aztán Penrithbe.
A Skót Testőrség miatt.
Aztán Kirkby Stephenbe, Cumbriába, hogy megnézzem a Heredities gyárat.
Akkor kénytelen leszek egyedül elázni.
Rummal.
Rummal?
Ugye nem iszol rumot, mint valami kalóz?
Nem! Rummal!
A kutyámmal.
Ez vicces.
Itt van velem Brandy és Sherry.
Ez mit árul el rólunk?
Jó éjt, Lilibet!
Szeretlek.
Én is téged.
Nagyon.
Ez szörnyen kispolgári volt. Ígérd meg, hogy többet nem csináljuk!
Soha.
- Jó éjt! - Jó éjt!
PETER TOWNSEND REPÜLŐEZREDES 1914-1995
A feliratot fordította: Kiss Orsolya