Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫- ואני ואראס -‬
‫- תרופה נגד הצטננות, ואני ואראס -‬
‫אידהאם.‬
‫תיכנסי, גברתי.‬
‫- טקס מילה, אידהאם אלבאשירון -‬
‫הנה, דוד.‬ ‫-איזו מהן היא שלי?‬
‫זו שמימין.‬ ‫-תודה.‬
‫זה נהדר. תודה, סי.‬ ‫-תיהנו.‬
‫נינגסי.‬
‫סליחה, אדוני.‬ ‫-קודם תאכל משהו, איש.‬
‫זה בסדר, אדוני.‬ ‫-תטעם את האוכל.‬
‫נינגסי.‬ ‫-סליחה, גברתי.‬
‫סליחה, גברתי.‬ ‫-בואו נמשיך.‬
‫תקשיבי, נינגסי.‬
‫אני יכול להסביר.‬
‫להסביר מה?‬
‫אם אתה לא רוצה‬ ‫להציע לי נישואין, אז אל תציע.‬
‫למה הבטחת ואז לא שמעתי ממך כמה ימים?‬
‫זה לא זה.‬
‫פשוט…‬
‫חיכיתי לרגע הנכון.‬
‫איזה רגע נכון? הרגע שבו אמות?‬
‫היי, לא טוב להגיד דברים כאלה.‬
‫בסדר. עשיתי שגיאה.‬
‫טעיתי. לא הייתי מוכן.‬
‫חשבתי יותר מדי.‬
‫תסלחי לי.‬
‫כן, המפקד.‬
‫אני מצטער, רק עצרתי לרגע.‬
‫כן, המפקד.‬
‫נינגסי, אני…‬
‫אני חייב לחזור לעבודה.‬
‫נינגסי.‬
‫נינגסי שלי.‬
‫תפסיקי לשטוף. היא כבר נקייה.‬
‫תסתכלי עליי. נו כבר, תסתכלי עליי.‬
‫אני מבטיח. הפעם זה אחרת.‬
‫את נמצאת בראש סדר העדיפויות שלי. בסדר?‬
‫אני חייב ללכת לעבודה. אחזור אחר הצהריים.‬
‫ואני אשטוף את כל הכלים. בסדר?‬
‫אני כל כך מצטער.‬
‫באמת.‬
‫אבל…‬ ‫-בסדר?‬
‫אמרת שאתה חייב ללכת לעבודה.‬ ‫-אני כל כך מצטער. בבקשה, תסלחי לי.‬
‫בסדר, סלחתי לך.‬
‫תחייכי.‬
‫כן, ככה.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫אחר הצהריים!‬
‫בסדר.‬
‫לפני שיחשיך!‬
‫אלוהים!‬ ‫-סרי! קום!‬
‫מאט! אתה בסדר?‬ ‫-קום, מאט!‬
‫הצילו!‬
‫היי, חתיכת מנוול!‬
‫מי אתה?‬
‫אתה יצאת מדעתך?‬
‫חתיכת אידיוט! צא החוצה!‬
‫צא החוצה!‬
‫איזה זבל. הוא שיכור!‬
‫הוא לגמרי מחוק!‬
‫אדוני?‬
‫- סם החיים -‬
‫- חמש שעות קודם לכן -‬
‫החומרים החדשים לא הוגשו‬ ‫לרשות למזון ולתרופות.‬
‫- תרופה צמחית: אצווה 23 -‬
‫עבדנו על זה שלושה חודשים.‬
‫- אצווה 23: סם החיים -‬
‫נגיש הכול אחרי שהבוס יאשר.‬
‫אל תשכח את השנייה.‬
‫אחת לבוס ואחת לגברת גרייס.‬
‫כן, אדוני.‬ ‫-תודה.‬
‫ג'אקה.‬
‫-כן, אדוני.‬
‫זה בשביל הבוס. טפל בזה.‬ ‫-כן, אדוני. תודה.‬
‫וזה בשביל גברת גרייס. בסדר?‬
‫בג'קרטה?‬ ‫-כן.‬
‫- ואני ואראס -‬
‫- טקס מילה, אידהאם אלבאשירון -‬
‫זאפאר.‬
‫אדוני?‬ ‫-בוא הנה. קח את זה.‬
‫- תחנת המשטרה ואנירג'ו -‬
‫הגעת ממש מוקדם.‬
‫מר ג'אקה.‬
‫מה זה?‬
‫המשלוח הרגיל. זו הדגימה של הבוס, אז תיזהר.‬
‫אני מקווה שסוף השבוע הזה יצליח.‬
‫ברור.‬
‫אני רוצה שהם ירגישו‬ ‫כאן בנוח, יהיה אשר יהיה.‬
‫אני תמיד מתפללת‬
‫שגברת קארינה וגברת קנס‬
‫יוכלו להיות חברות שוב.‬
‫הייתן חברות בילדותכן…‬
‫אבל לא דיברתן זו עם זו כבר שלוש שנים.‬
‫אני מתגעגעת מאוד‬
‫למצב הקודם, גברתי.‬
‫כן, גם אני.‬
‫סליחה, גברתי. הגיע משלוח לבוס.‬
‫תשאירי אותו שם. תודה.‬ ‫-בסדר.‬
‫סיימת, האן?‬
‫עדיין לא.‬
‫אני מבינה.‬
‫לדעתי, לא יוצא לך פיפי כי לא התנצלת.‬
‫לא התנצלתי בפני מי?‬
‫בפני העצים, הדשא והאדמה.‬
‫בפני הטבע.‬
‫עלינו להיות טובים‬ ‫אל הטבע, כך שהוא יהיה טוב אלינו.‬
‫נסה.‬
‫אני מתנצל.‬
‫זה פועל, אימא.‬
‫אתה רואה? תודה, טבע.‬ ‫עכשיו רייהאן יכול לעשות פיפי.‬
‫קח, מותק.‬
‫תיזהר על היד שלך. אני סוגרת את הדלת.‬
‫בסדר.‬
‫הכול טוב? בזהירות, מתוק.‬
‫נס, את יכולה להיות נחמדה אל קארינה הפעם?‬
‫איך היא קשורה? אבא הוא זה שצריך לחתום.‬
‫זה בדיוק העניין.‬
‫אני רוצה ללחוץ עליו,‬ ‫כך שיחתום בסוף השבוע הזה.‬
‫אם קארינה תתרגז, גם אבא שלך יתרגז.‬
‫זה יפגע בנו.‬
‫העסקה לא תתבצע. הבנת?‬
‫בסדר, רוד. ככה נוכל להיפרד יותר מהר.‬
‫הכול בסדר, האן?‬
‫כן, אבא.‬ ‫-יופי.‬
‫- היום, לפני עשר שנים -‬
‫מה זה, מותק?‬
‫דגימה.‬
‫אחרי בנטפל בעניין הזה,‬
‫בוא נצא לנסיעה קצרה.‬
‫עוד ירח דבש.‬
‫לאן עוד את רוצה לנסוע, מתוקה?‬
‫נסענו רק בחודש שעבר.‬
‫כן, אבל הפעם זה שונה.‬
‫עכשיו פרשת ואתה רגוע יותר.‬
‫מי יודע, אולי נחזור הביתה עם…‬
‫חבר חדש במשפחה.‬
‫אדוני.‬
‫מר אריס.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-בסדר, תודה לאל.‬
‫די.‬ ‫-ברוכה הבאה, גברתי.‬
‫באיזו שעה יצאתם מג'קרטה, גברתי?‬ ‫-עדיין היה חשוך כשיצאנו.‬
‫כבד לך? שאני אקח את זה?‬
‫תיזהר, מותק.‬
‫האן?‬
‫רייהאן? בוא הנה, חמוד.‬
‫אל תשתולל יותר מדי.‬ ‫רק הגענו ואתה כבר מזיע.‬
‫שלום!‬
‫איך הייתה הנסיעה? אתם רעבים?‬
‫נס.‬
‫גברת קאר.‬
‫שלום, מתוק! איך גדלת כל כך מהר?‬
‫הכנתי את העוף המטוגן שאתה הכי אוהב.‬
‫תודה.‬ ‫-בבקשה.‬
‫בוא איתי. אתה זוכר מה הבטחת לי?‬ ‫בלי אוכל מטוגן. השיעול שלך בקושי חלף.‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫-כן.‬
‫שלום.‬ ‫-רוד.‬
‫קאר.‬
‫אימא…‬
‫זה בשביל אבא.‬
‫תודה.‬
‫איפה אבא?‬ ‫-עדיין במקלחת.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫איזה יופי. אתם רואים?‬
‫אתם רואים? זה כבר יותר טוב…‬
‫חיסלו אותי. אוי, לא.‬
‫חיסלו אותי.‬
‫לעזא…‬
‫פרחח קטן!‬
‫תפסיק!‬
‫לא ישנתי שני לילות בשביל להגיע לרמה הזאת.‬ ‫-לא אכפת לי.‬
‫איזה שובב.‬
‫באת לבד?‬
‫עם אימא ואבא. איך הייתי יכול לבוא לבד?‬
‫מי יודע? אולי אתה כבר יכול לנהוג.‬
‫לא, זה החדש.‬
‫בוא ננסה אותו ביחד, טוב?‬ ‫-בסדר.‬
‫בסדר? תשחק במשהו אחר בינתיים.‬
‫האן.‬
‫איך אימא שלך וגברת קארינה?‬
‫עדיין רבות, כמו תמיד.‬ ‫-כן?‬
‫אתה מכיר אימהות.‬
‫נכון, אבל זאת האימא שלך.‬
‫למה הן רבו? היית מעורב בזה?‬
‫אימא אמרה לה…‬ ‫-כן?‬
‫שאסור לי לאכול את העוף המטוגן שהיא הכינה.‬
‫אבל השיעול שלי חלף כבר.‬
‫זה בסדר.‬
‫רק שתדע, העוף המטוגן שלה כבר לא טעים.‬
‫דוד.‬ ‫-כן?‬
‫מה הבעיה עם המשפחה שלנו?‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫אימא ואבא רבים. וגם אימא וגברת קאר.‬
‫כולם רבים.‬
‫המריבה של אימא ואבא שלך היא עניינם.‬
‫וגם המריבה של גברת קאר‬ ‫ושל אימא שלך היא עניינן.‬
‫העיקר הוא שאנחנו חזקים ביחד תמיד.‬
‫נכון?‬ ‫-ברור.‬
‫קודם למעלה ואז…‬
‫נתאמן שוב אחר כך.‬
‫מותק, הם כאן.‬
‫תגידי להם לחכות קצת.‬
‫מה זה?‬
‫מה…‬
‫כבר למעלה מ-40 שנה‬
‫שהתרופות הצמחיות של "ואני ואראס"‬ ‫אהובות על תושבי אינדונזיה.‬
‫כעת, עם תמיכה בעולם כולו…‬
‫זה עדיין בשלבי ההכנה.‬
‫"ואני ואראס" הופכת לחברה גלובלית.‬ ‫-מה דעתך? זה טוב?‬
‫- ואני ואראס, מאז 1983 -‬
‫"ואני ואראס", חברה של "נוסא פארמה".‬
‫למה אין תמונה של המפעל של "ואני ואראס"?‬
‫נס.‬
‫המפעל שלנו ישן ועלוב.‬
‫זה ירתיע משקיעים פוטנציאליים.‬
‫כך או כך, זה לא ישמח את אבא.‬
‫ואתה מכיר את אבא.‬
‫אבל הכסף ישמח אותו, נכון?‬
‫תראי…‬
‫הוא עדיין רוצה למכור את המפעל שלנו.‬
‫המפעל הוא של אבא, לא שלנו.‬ ‫-אבל אני מנהל אותו.‬
‫במבאנג!‬
‫מה זה? זה מסוכן מדי. בוא הנה.‬
‫אל תשחק בזה. תראה איך אתה מזיע.‬
‫תירגעי, נס. זה לא מזיק.‬
‫הנה, תסתכלי.‬
‫את רואה?‬ ‫-באנג!‬
‫באנג, אתה ממש ילד.‬
‫תתבגר קצת, טוב?‬
‫לך כבר לריאיון העבודה‬ ‫אצל דוד איצ'אל. תפסיק להתבטל.‬
‫למה לא הגעת לריאיון שוב?‬
‫אם אלך לריאיון,‬ ‫הוא יזרוק אותי באמצע שום מקום.‬
‫לאבא כבר נגמרים החברים‬ ‫שמוכנים לתת לך עבודה.‬
‫זו רק דעתך.‬
‫את עבדת אפילו יום אחד בחייך?‬
‫לא, נכון?‬
‫לדעתי עדיף שפשוט נחכה עד שהמיזוג יסתיים.‬
‫אני אקבל כסף, וגם את,‬
‫וכשתקבלי אותו תוכלי לעזוב את…‬
‫רייהאן, אל תיקח ממנו דוגמה.‬ ‫-תפסיק, רייהאן.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אבא חטף כדור.‬
‫איפה הם?‬
‫מותק?‬
‫השיער שלך…‬
‫מה…‬
‫הפנים שלך. איך?‬
‫בזכות הדבר הזה.‬
‫חכה רגע.‬ ‫-תסתכלי.‬
‫מתי תהיה החתימה?‬
‫הנה.‬
‫החוזה נמצא אצלי.‬
‫בסוף השבוע הזה, אם זה יסתדר.‬
‫ואז נקבל את הכסף?‬
‫תראה, זה תלוי באבא.‬
‫אבא.‬
‫אבא?‬ ‫-אבא.‬
‫איך את מרגישה?‬ ‫-אני בסדר.‬
‫אתה נראה ממש שונה. רענן.‬ ‫-לא, רק התקלחתי. למה?‬
‫צבעת את השיער שלך?‬ ‫-לא.‬
‫למה, אני נראה צעיר?‬
‫רוד, ראיתי את הסרטון שלך.‬
‫מה דעתך?‬ ‫-הוא זוועתי.‬
‫לא רואים בו את המפעל.‬
‫שכחת ש"ואני ואראס" היא חברה עממית?‬
‫היא שמה דגש על התרבות והטבע.‬ ‫אז למה רואים בו כל כך הרבה בניינים?‬
‫מה חשבת לעצמך? אתה מתבייש?‬
‫חששת ש"נוסא פארמה" תנסה להוריד את המחיר?‬ ‫-סבא!‬
‫האלוף הקטן שלי מתחיל להיות ממש גדול!‬
‫אני צריך לדבר עם האבא, האימא והדוד שלך.‬
‫לך לשחק שם, בסדר?‬
‫לך, רייהאן.‬
‫קאר, איך זה שאבא נראה כל כך צעיר?‬ ‫-הוא לא נראה ככה הבוקר.‬
‫אבא, אתה עברת עכשיו טיפול, או משהו כזה?‬
‫אני אסביר לכם.‬
‫אחרי שחשבתי על זה,‬
‫החלטתי, לבסוף…‬
‫לא למכור את "ואני ואראס".‬
‫מה?‬ ‫-אבא?‬
‫אז לא נקבל כסף?‬
‫בשביל מה אתה צריך כסף?‬
‫תראה…‬ ‫-בשביל לקנות עוד צעצועים?‬
‫תקפצו לי.‬ ‫-באנג.‬
‫לאן אתה הולך?‬
‫תתבגר כבר!‬
‫באנג!‬
‫תניחו לו.‬ ‫-בסדר.‬
‫תקשיבו לי טוב.‬
‫במשך זמן רב חשבו‬ ‫שהחברה שלנו קופאת על שמריה.‬
‫שהיא לא מתקדמת. תמיד ראו אותה כחברה קטנה.‬
‫לכן אין לי ברירה‬ ‫אלא להסכים להצעה של "נוסא פארמה".‬
‫אבל האם זה ישנה משהו?‬
‫כן?‬
‫ממש לא.‬
‫למה?‬
‫כי בתרופה הצמחית שלנו אין שום דבר מיוחד!‬
‫אבל עכשיו…‬
‫אתם חייבים לראות.‬
‫- סם החיים -‬
‫זאת התרופה הצמחית החדשה.‬
‫זה ישנה הכול. זה השיקוי לנעורי נצח.‬
‫אתם רואים שהשיער שלי לא אפור, נכון?‬
‫ואני בלי המשקפיים.‬
‫השיער שלי היה אפור הבוקר.‬ ‫גם הקול שלי השתנה.‬
‫מה גרם לזה?‬
‫הנה מה שגרם לזה.‬
‫השיקוי שישנה את העולם.‬
‫אני קורא לתרופה הצמחית הזאת "סם החיים".‬
‫מותק.‬
‫לא תכננת לפרוש?‬
‫קאר.‬
‫אני מתנצל בפנייך מעומק ליבי…‬
‫אבל זו העדיפות הראשונה שלי כרגע.‬
‫התרופה הצמחית של "ואני ואראס".‬
‫זה לא הגיוני.‬
‫אבא, אתה יודע שרודי ואני מתגרשים?‬
‫בואי לא נדבר על זה כאן.‬
‫יש לי תוכנית, אבא.‬ ‫אני רוצה לפתוח עסק משלי,‬
‫כך שרייהאן ואני לא נצטרך‬ ‫להסתמך על אף אחד אחר.‬
‫נס, בואי נדבר על זה באופן רגוע.‬
‫באופן רגוע? אחרי ששכבת‬ ‫עם ליסה מ"נוסא פארמה"?‬
‫תפסיקו כבר. מספיק.‬
‫חשבתם מה יקרה לרייהאן אם תתגרשו?‬
‫כן?‬
‫קנס, את טיפחת את עצמך אי פעם בכלל?‬
‫ניסית לגרום לעצמך להיראות מושכת?‬
‫כן?‬
‫איך זה שאני הרעה פה?‬
‫זה לא ככה, מתוקה.‬ ‫-מותק?‬
‫קנס צודקת. לא הוגן ש…‬ ‫-אל תגני עליי.‬
‫אתה מבין בכלל?‬
‫כן?‬
‫למה במבאנג הוא כזה?‬ ‫-מותק.‬
‫כי אתה תמיד מכריח את כולם לעשות כרצונך.‬
‫מותק.‬ ‫-העיקר זה שאתה תהיה מרוצה,‬
‫אפילו אם זה פוגע בנו, או חורה לנו.‬
‫כמו כשהתחתנת עם החברה הכי טובה שלי!‬
‫קנס!‬
‫במה אני קשורה לזה?‬ ‫-את קשורה מאוד!‬
‫אבא שלי חי בסרט מאז שהתחתן איתך!‬
‫ניסיתי להסביר לך המון פעמים.‬ ‫-להסביר מה? אני רוצה לדעת.‬
‫שאת אוהבת את אבא? זה העניין?‬
‫בולשיט, קארינה.‬ ‫את רוצה רק את הירושה של אבא, נכון?‬
‫נס…‬ ‫-תפסיק!‬
‫היינו חברות מאז ילדותנו. תמיד עמדתי לצידך.‬
‫כשאיבדת את אימא שלך,‬
‫כשנכנסת להיריון,‬ ‫כשהיית חייבת להתחתן עם רודי…‬
‫מה את רוצה שאגיד?‬
‫את רוצה שאגיד לך תודה?‬
‫ואני מזהירה אותך‬ ‫לא לדבר על אימא שלי שוב לעולם!‬
‫שכחת מה את ואבא עשיתם כשתפסתי אתכם אז? כן?‬
‫את היית עירומה עם אבא בחדר של אימא שלי!‬
‫מספיק!‬
‫קנס! רודי!‬
‫אל תערבו את "ואני ואראס"‬ ‫בבעיות הפרטיות שלכם.‬
‫ההחלטה שלי סופית.‬ ‫אני לא מוכר את "ואני ואראס"!‬
‫אבא.‬
‫אבא, בבקשה. בוא נדבר על זה.‬
‫על מה עוד אתה רוצה לדבר?‬
‫רק הכסף חשוב לכם. נכון?‬
‫אבא, תקשיב לי.‬ ‫-מה?‬
‫חשבתם פעם על המאבקים שנאלצתי לעבור‬
‫כדי לבנות את "ואני ואראס" משום דבר? כן?‬
‫אני עבדתי עשרות שנים בוואנירג'ו…‬
‫בזמן שאתם חייתם בנוחות בג'קרטה!‬
‫קנס.‬
‫את הצעת לעזור לי במשהו אי פעם?‬
‫וגם אתה! אתה הודית לי אי פעם?‬
‫מעולם לא אמרת לי אפילו תודה!‬
‫מותק.‬ ‫-חומד.‬
‫הם לא יודעים אפילו איך להודות לאבא שלהם!‬
‫תמיד מבקשים ואף פעם לא נותנים!‬
‫אין לכם כבוד להורים. אתם רואים את זה?‬
‫זאת מדפסת הכסף שלכם.‬ ‫-אבא.‬
‫אבא!‬ ‫-אבא.‬
‫אבא!‬
‫מותק.‬
‫אין להם שום כבוד להורים.‬
‫מה קרה, אבא?‬
‫מותק…‬ ‫-אבא. מה קרה?‬
‫מותק…‬ ‫-אבא.‬
‫מתוקה שלי…‬
‫מותק…‬
‫אבא!‬
‫אבא?‬
‫מותק?‬ ‫-אבא!‬
‫אבא!‬
‫-מותק!‬
‫אבא?‬ ‫-תעזרו לי!‬
‫תרימי את הראש שלו.‬ ‫-לאט!‬
‫תעזור לי, רוד!‬ ‫-מותק!‬
‫אבא!‬ ‫-מותק.‬
‫רוד!‬ ‫-הוא לא נושם.‬
‫אל תגיד את זה!‬ ‫-אנחנו צריכים עזרה!‬
‫תתקשר לבית החולים! מהר! עכשיו!‬
‫באנג, תעזור לנו לקחת אותו למכונית.‬ ‫-רק רגע.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-רק רגע!‬
‫אבא! תתעורר!‬ ‫-גברת סום!‬
‫גברת סום!‬
‫גברת!‬
‫אלוהים.‬ ‫-הצילו…‬
‫תקראי לפארדי ולמר אריס.‬ ‫תעזרו לנו לקחת אותו למכונית.‬
‫עכשיו!‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫האמבולנס הכי קרוב נמצא בסאלמן.‬ ‫-תמשיך לחפש. תמצא אחד אחר.‬
‫איפה?‬ ‫-סבא?‬
‫באינטרנט! תמצא אחד!‬ ‫-כן, זה…‬
‫תמצא מרפאה או משהו כזה!‬
‫מרפאה. יש מרפאה קרוב לכאן.‬
‫אימא?‬ ‫-מה, מותק?‬
‫אבא?‬
‫מה קורה, גברתי?‬
‫אלוהים.‬
‫אדוני?‬
‫אדוני!‬
‫אדוני, תשתלט על עצמך!‬
‫אדוני!‬
‫הצילו!‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬ ‫-הצילו! תפסיק, אדוני!‬
‫מה קרה, אבא?‬
‫אבא?‬
‫מר אריס? אוי ואבוי.‬
‫אבא? לא, אבא!‬
‫אבא, בבקשה!‬
‫נס, תורידי אותו ממני!‬ ‫-מותק!‬
‫תפסיק, אבא!‬ ‫-תפסיק, מותק!‬
‫נס, תעזרי לי! בבקשה, תמשכי אותו!‬
‫מותק!‬
‫תמשכי אותו!‬
‫תפסיק, אבא!‬
‫נס, תעזרי לי!‬
‫נס!‬
‫אבא?‬
‫מותק!‬
‫אבא?‬
‫מותק!‬
‫אבא?‬
‫מר אריס.‬
‫אל תספר להם שום דבר.‬ ‫תגיד רק שזאת הייתה תאונה.‬
‫אבל אתה חייב לקרוא למשטרה.‬ ‫אני כבר אסביר להם הכול. בסדר?‬
‫מר אריס! תקשיב לי.‬
‫כן, אדוני. הבנתי.‬
‫ותנקה את הדם לפני כן.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫סע.‬
‫מה קרה למר סאדימין?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫רק שמעתי קול מאחורה.‬ ‫הוא נשמע כאילו השתלט עליו שד.‬
‫מה?‬ ‫-אל תגידי את זה!‬
‫במבאנג! באנג!‬
‫באנג!‬
‫במבאנג!‬
‫באנג!‬
‫איפה אתה…‬
‫באנג.‬
‫בבקשה, תפתח את הדלת.‬
‫אני יודעת שאתה מתחרפן.‬
‫אבא לא העריך אותי מעולם.‬
‫הוא תמיד פגע בביטחון העצמי שלי.‬
‫תראי את זה.‬
‫הוא אף פעם לא נתן לי מכונית חדשה!‬
‫נכון, לא הגשמתי את הציפיות שלו.‬
‫במקום זאת הרגתי אותו.‬
‫אתה לא הרגת אותו.‬ ‫אני הייתי שם. ראיתי את זה.‬
‫זה לא קרה באשמתך.‬ ‫אני הייתי שם. זאת הייתה תאונה.‬
‫אבא לא רצה שתלך.‬
‫אתה חייב להגן עליי.‬ ‫מי ישמור עליי אם לא תהיה פה?‬
‫מה בדיוק קרה לאבא?‬
‫למה הוא התנהג ככה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫גברתי.‬
‫פארדי.‬ ‫-מה איתו?‬
‫הוא מחוסר הכרה.‬ ‫-מה?‬
‫צריך לקחת אותו למרפאה.‬
‫מחוסר הכרה?‬ ‫-כן.‬
‫מה קרה? האן.‬
‫פארדי?‬
‫אלוהים!‬
‫פארדי…‬
‫תרגיעי אותו, גברת סום!‬
‫תיזהרי, גברת!‬
‫פארדי!‬
‫תיזהרי, גברת!‬
‫פארדי!‬ ‫-גברת סום!‬
‫רוד! תעזור לי!‬
‫תפסיק להשתולל!‬ ‫-גברת קאר!‬
‫פארדי.‬
‫גברת!‬
‫פארדי, זה אני!‬
‫פארדי? מה יש לך?‬
‫הצילו!‬
‫נס.‬
‫נס, תיכנסי למכונית!‬
‫פאק!‬
‫צריך לקחת אותה לבית החולים.‬
‫רוד?‬
‫רודי?‬
‫רוד?‬
‫נס! מה נעשה עכשיו?‬ ‫-באנג.‬
‫מה נעשה?‬ ‫-באנג, איפה הם?‬
‫רוד?‬ ‫-מה?‬
‫רודי?‬
‫רייהאן!‬
‫האן!‬
‫רוד?‬
‫רודי?‬
‫באנג.‬
‫פאק.‬
‫אלוהים אדירים.‬
‫צריך למצוא אותם.‬ ‫-רוד? רודי?‬
‫קאר?‬ ‫-רייהאן? האן?‬
‫גברת סום?‬
‫רוד?‬
‫הוא לא עונה.‬
‫נס.‬ ‫-רוד?‬
‫הוא ענה לטלפון?‬ ‫-לא.‬
‫אני עדיין מנסה.‬ ‫-תמשיכי להתקשר.‬
‫למה הוא לא עונה?‬
‫באנג.‬
‫זאת אימה, נכון?‬ ‫-כן, זאת אימה.‬
‫באנג!‬
‫תסגור את הדלת!‬
‫חכה לי! איפה אתה?‬
‫הוא ענה לטלפון?‬ ‫-לא.‬
‫תמשיכי להתקשר. נו כבר!‬ ‫-בסדר!‬
‫פאק!‬
‫בואי נזוז.‬
‫איפה סוג'י?‬
‫ג'י? ג'י!‬
‫באנג!‬
‫בואי, צריך לעוף מכאן.‬
‫אני אנסה להתקשר אליו שוב.‬
‫אתה יצאת מדעתך?‬
‫צא החוצה!‬
‫חתיכת זבל! הוא שיכור!‬
‫אדוני?‬
‫בואו נלך לשם!‬
‫אני פוחד.‬
‫מהר!‬
‫ניסע במכונית הזאת. יופי, בן שלי.‬
‫קאר, נסי את הדלת השנייה.‬ ‫-מהר, בבקשה.‬
‫בסדר. רק רגע.‬
‫היא נעולה?‬ ‫-כן.‬
‫פארדי!‬
‫פארדי! תפסיק!‬
‫אבא!‬
‫תמשכי אותו!‬
‫צא משם!‬
‫גברתי!‬ ‫-לכאן, קארינה!‬
‫קאר, גברת סום. בואו. צריך להסתלק מכאן!‬
‫רודי.‬
‫רודי, איפה אתה?‬
‫תצאי מהבית מייד!‬
‫פארדי תקף אותנו, בדיוק כמו אבא!‬
‫היא יכולה לאסוף אותנו?‬
‫אימה וסוג'י תקפו אותנו קודם.‬
‫אני לא יודעת מה קורה.‬
‫תגיד לי איפה אתם, כדי שאוכל לאסוף אתכם.‬ ‫הגשם חזק מדי! אנחנו צריכים לקחת אתכם.‬
‫רייהאן בסדר, כן?‬ ‫-איפה ניפגש?‬
‫אנחנו קרובים לבית‬ ‫של ראש הכפר. נוכל ללכת לשם.‬
‫תגיד לה שניפגש בבית של ראש הכפר.‬
‫נס, קארינה אמרה שניפגש בבית של ראש הכפר.‬
‫בבית של ראש הכפר.‬
‫איפה הבית של ראש הכפר?‬ ‫-מה? אני לא יודע.‬
‫איך אתה לא יודע? במבאנג לא יודע איפה זה.‬
‫מה? הוא לא יודע?‬
‫אז מה הוא כן יודע?‬
‫את יודעת איפה זה?‬ ‫-כן, אני יודעת.‬
‫אני אשלח לך מיקום.‬ ‫-בואו נלך לשם.‬
‫כן. תזדרזו. אני אחכה.‬ ‫אני יכולה לדבר עם רייהאן? איפה הוא?‬
‫אין זמן. בואי ניפגש שם.‬
‫רוד? רודי? הלו?‬
‫מה עם רייהאן? מה עכשיו? לאן נלך עכשיו?‬
‫אנחנו צריכים לנסוע…‬ ‫-לאן?‬
‫הוא הבן שלי! אנחנו חייבים לאסוף אותו!‬ ‫-תירגעי!‬
‫הבן שלי!‬
‫גברת סום, זה הבית של ראש הכפר?‬ ‫-כן.‬
‫בואו!‬
‫סליחה? ראש הכפר? אדוני?‬
‫זה הבית שלו, כן?‬
‫מה קורה שם, גברתי?‬
‫זה מר אריס, גברתי.‬
‫הם מתנהגים בדיוק כמו פארדי.‬
‫מר אריס.‬ ‫-אנחנו צריכים למצוא מקום בטוח.‬
‫קארינה? בואי ניכנס.‬
‫קארינה! לא!‬ ‫-גברת סום!‬
‫תיזהרי!‬
‫לא, קארינה! תפסיקי!‬ ‫-גברת סום!‬
‫קארינה! תפסיקי! בואי איתי!‬
‫באנג, פספסנו את הפנייה. סע אחורה.‬
‫אנחנו צריכים לפנות שם שמאלה.‬
‫יופי, מהר.‬
‫נס, מה קרה להם?‬
‫אלוהים.‬
‫פאק.‬
‫לעזאזל! מה אני אעשה?‬
‫שתה את זה, מתוק. זה עדיין חם.‬
‫רוד, איפה אתה?‬
‫אני כאן.‬
‫איפה אתה? אני לא רואה אותך?‬
‫אני בבית של ראש הכפר. איפה את?‬
‫אני ממש מול הבית שלו!‬ ‫איפה אתה? אני לא רואה אותך!‬
‫אנחנו תקועים בפנים, לעזאזל!‬ ‫בחוץ יש המון אנשים שאוכלים אנשים אחרים!‬
‫נס…‬ ‫-אתה שומע את זה?‬
‫לכו לכיוון הצופר!‬ ‫-נס!‬
‫נס!‬
‫תפסיקי כבר, נס!‬ ‫-רוד!‬
‫נס, הם מסתכלים עלינו!‬
‫אני לא מסוגל!‬
‫אל תנטוש את רייהאן!‬ ‫-אנחנו נמצא דרך אחרת!‬
‫תיזהר, במבאנג!‬
‫תיזהר!‬
‫מהר!‬ ‫-בסדר!‬
‫סע מהר! אני אתקשר לרודי.‬
‫קארינה, זאת…‬
‫זאת המכונית של אבא.‬
‫אנחנו חייבים להגיע אליה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני אבדוק את המכונית. קחי את רייהאן.‬
‫קארינה! קחי את רייהאן.‬ ‫-בסדר.‬
‫לך איתה.‬ ‫-בוא.‬
‫לעזאזל! היא הרוסה. פאק!‬
‫המכונית לא מתניעה!‬
‫אבא…‬
‫מה העניין, ילד?‬ ‫-אבא…‬
‫לעזאזל. רוצי!‬
‫לעזאזל! איזה זין!‬
‫פאק!‬
‫לעזאזל!‬
‫לשם! תיכנסי לבית!‬
‫הצילו!‬
‫תיכנסו כבר!‬
‫רודי!‬
‫בואי הנה אם את מעיזה!‬
‫רודי…‬
‫לעזאזל!‬
‫אבא?‬
‫גברת סום…‬
‫היא…‬
‫היא איננה.‬
‫אני יכול לנשום שוב.‬
‫פאק! הוא לא עונה לטלפון! איפה הם?‬
‫השארנו שם את רייהאן.‬
‫בסדר. בטח יש כבישים אחרים.‬
‫נו כבר, מפות…‬
‫באנג, אי אפשר להמשיך. הכביש תכף מסתיים!‬
‫בטח יש דרך לעבור!‬ ‫-אין!‬
‫אז שנסתובב וניסע אליהם? השתגעת?‬
‫צריך לאסוף את רייהאן!‬
‫ואין לנו כביש!‬ ‫-תבדקי טוב!‬
‫אין לנו כביש לשם!‬ ‫-תני לי לראות!‬
‫באנג! תפסיק…‬
‫תיזהר!‬ ‫-נס!‬
‫תיזהר מהעגלה! במבאנג!‬
‫נו, באמת…‬
‫אלוהים! תראו את המכונית!‬
‫איזה זין. פאק!‬
‫אדוני! מה קרה?‬
‫תאונת דרכים.‬ ‫-אנחנו מאחרים לאירוע גם ככה!‬
‫אדוני? אתה בסדר?‬
‫גברתי, את בסדר?‬
‫תני לי לעזור לך.‬
‫לאט.‬
‫אני אקח אתכם למרפאה, טוב?‬
‫אין צורך.‬ ‫-זה בסדר. אני אקח אתכם.‬
‫אני בסדר.‬
‫נס.‬
‫בואי נלך, אימא.‬ ‫-הם…‬
‫נס, הם…‬
‫הצילו!‬
‫אדוני!‬ ‫-זאת המשאית שלי, מנוולים!‬
‫הוא ימות, נס.‬ ‫-אל תלך.‬
‫הצילו!‬
‫אנחנו חייבים לברוח.‬ ‫-מה? לאן?‬
‫הנה תחנת המשטרה! בוא מהר!‬
‫אתה בסדר?‬
‫כן.‬
‫חכה כאן.‬
‫אני אחפש מטלית.‬
‫אבא?‬
‫ניסית להתקשר לאימא?‬
‫נכון שאני רב עם אימא שלך הרבה…‬
‫אבל אני עדיין אוהב אותה.‬
‫ואני אוהב גם אותך.‬
‫אל תשכח את זה.‬
‫מעתה והלאה…‬
‫אתה צריך להיות מסוגל לשמור על אימא.‬
‫למה אתה אומר את זה? לאן אתה הולך?‬ ‫-אני אוהב אותך.‬
‫אתה תצטרך לשמור על אימא.‬
‫אתה ילד גדול עכשיו.‬
‫למה?‬
‫למה, אבא?‬
‫תישאר כאן. חכה לגברת קאר.‬
‫אל תבוא אחריי.‬
‫מה קרה, אבא?‬
‫אבא…‬
‫רוד?‬
‫רייהאן?‬
‫אבא.‬ ‫-בוא הנה, מותק.‬
‫אבא?‬
‫אבא!‬
‫רודי!‬
‫אבא!‬ ‫-בבקשה, לא!‬
‫אבא!‬ ‫-תפסיק, רודי!‬
‫אבא!‬ ‫-רודי!‬
‫אבא!‬
‫רודי…‬
‫בוא איתי!‬
‫רייהאן!‬
‫בבקשה, רודי!‬
‫רודי! תפסיק!‬
‫אבא!‬
‫-תתרחק, מתוק שלי. תתרחק.‬
‫אבא!‬ ‫-לא! תפסיק!‬
‫אבא…‬
‫למה שמת את זה שם?‬
‫כי המחסן מלא, המפקד.‬
‫ממילא נשמיד אותם מחר.‬
‫נכון, המפקד.‬
‫בסדר. שאיש לא יעשן כאן.‬
‫אם זה יישרף, התחנה תתפוצץ.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫ואז הקידום שלנו יתעכב עוד יותר.‬
‫ברור, המפקד.‬
‫חכי לי!‬
‫אדוני!‬ ‫-חכי.‬
‫גברתי.‬
‫אדוני, תעזור…‬ ‫-תירגעי, בבקשה.‬
‫מה קרה?‬ ‫-קרתה לנו תאונה. המכונית התהפכה.‬
‫איפה?‬
‫שם. המכונית נמצאת בשדה האורז.‬
‫מישהו נפגע? יש לך סחרחורת?‬
‫אני בסדר.‬ ‫-תיזהר, אדוני.‬
‫אדוני, אני צריך מכונית‬ ‫כדי להגיע אל האחיין שלי.‬
‫תירגע. באמת קרתה תאונה,‬ ‫או שאתה פשוט רוצה לקחת מכונית?‬
‫שניהם, אדוני.‬ ‫-איך בדיוק?‬
‫בסדר, אדוני וגברתי. שבו בינתיים, בבקשה.‬
‫אין זמן, אדוני.‬ ‫-ספרו לנו את כל הסיפור.‬
‫תנשמי עמוק.‬ ‫-תירגעי.‬
‫תסתכלו החוצה. זה תוהו ובוהו.‬
‫בסדר, נסתכל.‬ ‫-יש שם המון אנשים.‬
‫דר! לך לראות מה קורה בחוץ.‬ ‫-כן, המפקד.‬
‫אדוני, אל תשלח רק בן אדם אחד.‬ ‫יש המון אנשים מתים בחוץ!‬
‫יש שם המון מתים!‬ ‫-מתים?‬
‫בבקשה, אדוני.‬ ‫אנחנו צריכים להגיע אל הבן שלי.‬
‫המון מתים!‬ ‫-המפקד! יש הרבה אנשים בחוץ.‬
‫מקרה חירום, קוד 810. תבדוק, המפקד.‬ ‫-מה?‬
‫מה קרה?‬
‫אדוני, תישאר איתנו כאן. אל תעזוב אותנו.‬
‫אדוני, גברתי, תירגעו. אדוני? שב, בבקשה.‬
‫כולכם, תתכוננו. בואו!‬
‫שגם אני אבוא, המפקד?‬ ‫-לא, רק אני והבחורים נלך.‬
‫המפקד.‬
‫רייהאן, מתוק שלי, תהיה חזק.‬
‫אנחנו חייבים להיות חזקים ביחד.‬ ‫תישאר קרוב אליי, בסדר?‬
‫גברת קאר!‬
‫מי את?‬
‫גם לכם יש דיבוק?‬
‫דיבוק? לא.‬
‫מה אתם עושים בבית שלי?‬
‫הם רדפו אחרינו. הסתתרנו כאן.‬
‫גברת קאר…‬
‫מי זה?‬
‫מי זה, גברתי?‬
‫לא.‬
‫המכונית נמצאת בשדה.‬
‫אוי ואבוי.‬
‫המפקד!‬ ‫-מה זה?‬
‫מה זה, המפקד?‬ ‫-רגע. חכה!‬
‫זה לא טוב.‬
‫תירה את הגז המדמיע! עכשיו!‬
‫המפקד!‬
‫תראה, המפקד! הוא לא משפיע עליהם!‬
‫לסגת!‬
‫המפקד!‬
‫מנוול!‬
‫אל תתקרב אליי!‬
‫תתרחק!‬
‫נינגסי, אני מצטער.‬ ‫אני לא יכול להגיע אלייך עדיין.‬
‫רחמאן.‬
‫הדוד, הדודה,‬
‫אימא ואבא, כולם אינם.‬
‫מה? מה הכוונה אינם? קרתה להם תאונה?‬
‫איך הם מתו?‬
‫זו לא תאונה. הייתי בבית של אידהאם‬
‫ופתאום באו המון אנשים.‬
‫רגע, איפה את עכשיו?‬ ‫-בבית. איפה אתה?‬
‫מאן!‬ ‫-רחמאן!‬
‫מאן!‬ ‫-אני אחזור אלייך.‬
‫הלו?‬ ‫-יש סכנה!‬
‫הלו?‬
‫מה קרה, המפקד?‬
‫תסגרו את הדלת!‬
‫תחזיק אותה!‬
‫אני מחזיק את הדלת!‬
‫תשתמשו בארונית! תזיזו אותה!‬
‫זוז, במבאנג!‬
‫לכאן.‬
‫מאן! הנה! קח את הכיסא הזה!‬
‫אדוני!‬ ‫-תחזיקו את הדלת!‬
‫קדימה, במבאנג!‬
‫אל תיתנו להם להיכנס.‬
‫תחזיק אותה, אדוני!‬ ‫-בסדר.‬
‫מה קרה, המפקד?‬
‫אל תיתן לאנשים ההם להיכנס.‬
‫קח, המפקד.‬
‫המפקד.‬
‫המפקד!‬
‫המפקד.‬
‫תחזיק מעמד, המפקד.‬ ‫אני אלך לקרוא לעזרה. תחזיק מעמד!‬
‫המפקד!‬
‫בבקשה, תחזיקו את המטלית.‬
‫אני רוצה להזעיק עזרה בשביל המפקד.‬
‫המפקד!‬
‫הלו? כן. בית החולים ואנירג'ו?‬
‫תשלחו אמבולנס לתחנת המשטרה ואנירג'ו.‬
‫פשוט בואו.‬
‫המפקד?‬
‫-לא.‬
‫באנג?‬ ‫-לא.‬
‫המפקד?‬
‫תירה בו!‬
‫כבר אין טעם לדבר איתו. תירה!‬
‫המפקד?‬ ‫-אדוני!‬
‫לעזאזל.‬ ‫-באנג!‬
‫חתיכת אידיוט! המפקד!‬
‫המפקד!‬
‫למה ירית בו? הוא המפקד שלי!‬ ‫יכולים להאשים אותך ברצח.‬
‫אם לא הייתי יורה בו, היינו מתים!‬
‫מתים? איך?‬
‫מה?‬
‫באנג…‬
‫זה…‬ ‫-באנג?‬
‫המפקד!‬
‫במבאנג!‬ ‫-תירגעי. אני אגן עלייך.‬
‫במבאנג!‬
‫תעזרי לי, נס!‬
‫נס! תעזרי לי! נס!‬
‫תעזור לי, אדוני!‬ ‫-בסדר.‬
‫תיזהר! היד שלך!‬
‫- תחנת המשטרה ואנירג'ו -‬
‫אדוני.‬
‫אנחנו יכולים להתקשר…‬
‫לתחנת משטרה אחרת ולבקש עזרה? זה אפשרי?‬
‫מה קרה למפקד שלי? ולאנשים בחוץ?‬
‫אדוני, הסיבה לא ממש חשובה כרגע.‬
‫אנחנו צריכים למצוא פתרון.‬
‫אבל איך אני אסביר מה יש להם?‬
‫פשוט נגיד את האמת,‬ ‫שיש מהומה ואנשים רבים מתו.‬
‫בבקשה, אדוני.‬ ‫-בבקשה ממך.‬
‫הלו? תחנת המשטרה סליימאן? יש לי דיווח.‬
‫אני מתחנת המשטרה ואנירג'ו.‬ ‫אני רוצה לדווח על מהומה בין תושבים.‬
‫גם שלושה שוטרים נפגעו.‬
‫אני מבקש תגבורת באופן מיידי.‬
‫נס.‬
‫נס?‬
‫תפסיקי.‬
‫את חייבת להירגע.‬
‫אני בטוח שרייהאן בסדר.‬
‫הוא ילד חזק. ופיקח.‬
‫אני בטוח שהוא ישרוד.‬
‫לא אכפת לי מרודי.‬
‫אני מקווה שהוא יקבל ביס בזין.‬
‫לא, ככה הוא לא יוכל לבגוד בך שוב.‬
‫זה לא מקובל עליי.‬
‫הוא בגד באחותי הקטנה.‬
‫תירגעי.‬
‫התגבורת בדרך.‬
‫אתה בטוח?‬
‫לגמרי.‬
‫מר רחמאן אמר את זה בעצמו.‬
‫- מספר לא מזוהה -‬
‫מי זה?‬ ‫-אני לא יודעת. זה מספר לא מזוהה.‬
‫הלו?‬ ‫-נס?‬
‫קאר? קארינה?‬
‫נס, את בסדר?‬
‫קאר? איפה את?‬
‫בבית של אישה מקומית,‬ ‫ליד זה של ראש הכפר. ואיפה את ובמבאנג?‬
‫קאר, איפה רייהאן?‬
‫הוא איתי. רק רגע.‬
‫האן, זאת אימא שלך.‬
‫האן!‬ ‫-דוד?‬
‫רייהאן, מתוק, זאת אימא. אתה בסדר, כן?‬
‫כן, אימא. גברת קאר‬ ‫שומרת עליי. מתי תאספי אותי?‬
‫אני לא יכולה לבוא עדיין,‬ ‫מתוק שלי, אבל אני מבטיחה שאגיע.‬
‫אבל את בסדר, כן?‬
‫אני בסדר, מתוק שלי.‬
‫איפה אבא שלך?‬
‫אבא…‬
‫נס.‬
‫איפה רודי, קאר?‬
‫רודי…‬
‫קארינה, איפה רודי?‬
‫רודי השתנה…‬
‫ותקף את רייהאן ואותי.‬
‫את בטוחה לחלוטין שהוא השתנה?‬
‫בדיוק כמו דימין, נס.‬
‫קאר.‬
‫קנס ואני עדיין תקועים בתחנת המשטרה.‬ ‫אנחנו לא יכולים ללכת לשום מקום.‬
‫יש עזרה בדרך, מתחנת המשטרה סליימאן.‬
‫אנחנו נבוא אליכם כשהם יגיעו, בסדר?‬
‫בסדר, באנג. כן.‬
‫אני רוצה לדבר עם רייהאן שוב.‬ ‫-טוב, חכי.‬
‫כן, אימא?‬
‫מתוק שלי…‬
‫אתה מתנהג יפה מאוד. ממש נהדר.‬
‫סליחה שאני לא יכולה לאסוף‬ ‫אותך כרגע, אבל עוד אגיע. חכה לי, טוב?‬
‫בסדר, אימא.‬
‫טוב, אוהבת אותך. ניפגש בקרוב.‬
‫זה בסדר.‬
‫הוא יהיה בסדר.‬
‫אדוני! גברתי!‬ ‫-מה?‬
‫תעזרו לי!‬
‫תעזרו לי! תחזיקו את הדלת.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫- תחנת המשטרה ואנירג'ו -‬
‫מוקד לוואנירג'ו אחת, ענה.‬
‫כאן סליימאן 204.‬ ‫-תחזיקו אותה!‬
‫ואנירג'ו.‬
‫ואנירג'ו אחת, ענה.‬
‫כאן ואנירג'ו.‬ ‫-זה ואנירג'ו אחת?‬
‫כאן ואנירג'ו. עבור.‬ ‫-אנחנו לא יכולים להיכנס!‬
‫היי! תתרחקו מאיתנו!‬
‫סליימאן 204, האם שומע?‬ ‫המצב הוא תחת שליטה, המפקד?‬
‫תירה, יון! תירה!‬
‫הלו? המפקד?‬
‫- משטרה, תחנת סליימאן -‬
‫מהר!‬ ‫-תחזיקי אותה, נס!‬
‫באנג!‬
‫בוא, אדוני.‬
‫הם כל כך רבים.‬
‫הנה הסיוע שלנו.‬
‫הסיוע לכאורה.‬
‫מה שלום רייהאן?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫הלו, נס?‬
‫זה לא הלך, קאר.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫החילוץ נכשל. איש מהם לא שרד.‬
‫אז מה עכשיו?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫מה שלום רייהאן?‬
‫הוא אוכל. הוא ממש רעב.‬
‫בסדר.‬
‫בבקשה, תשמרי עליו.‬
‫תישארו בפנים. אל תלכו לשום מקום.‬
‫אל תצאו משם, טוב?‬
‫גם אנחנו לא יכולים‬ ‫ללכת לשום מקום, נס. אנחנו תקועים כאן.‬
‫את זוכרת‬
‫שפעם נלכדנו בבית הספר בגלל שיטפון?‬
‫איך אני יכולה לשכוח?‬
‫חיכינו למפגש של מועדון העיתונות שלך‬ ‫עד שעה מאוחרת. ובכלל לא הייתי חברה בו.‬
‫ואז אבא שלי אסף אותנו, כן?‬
‫זה טירוף. אני כל כך מתגעגעת לאבא שלך.‬
‫הוא נהג לאסוף אותנו המון. כמעט בכל יום.‬
‫אבא שלי לא אסף אותי אפילו פעם אחת.‬
‫אבא שלך אסף אותנו תמיד.‬
‫אני מצטערת, קאר.‬
‫לא הייתי שם כשהוא מת.‬
‫אבל את עמדת לצידי תמיד.‬
‫נס…‬
‫אני באמת אוהבת את דימין.‬
‫אבל הייתי צריכה להתחשב ברגשותייך.‬
‫אני יודעת.‬
‫אני יודעת גם שאבא שלי אהב אותך.‬
‫אבל את יודעת מה הכי שובר לי את הלב?‬
‫שאיבדתי את החברה הכי טובה שלי, קאר.‬
‫גם אני איבדתי אותך, נס.‬
‫קאר.‬
‫אם יקרה משהו לי ולבמבאנג…‬
‫בבקשה, אל תדברי שטויות.‬
‫את חייבת לנסות לקחת את רייהאן רחוק מכאן.‬
‫בסדר?‬
‫כן. אני מבטיחה.‬
‫יופי.‬
‫- תחנת המשטרה ואנירג'ו -‬
‫הם רבים יותר עכשיו.‬
‫מה נעשה, אדוני?‬
‫אני חייב לאסוף את האחיין שלי.‬
‫הם עדיין אנושיים, או לא?‬
‫ברור שלא. אי אפשר אפילו לדבר איתם.‬
‫הם רוצים רק להרוג אנשים ולאכול אותם.‬
‫אלוהים הוא הגדול מכולם…‬
‫אבל הם עדיין רוצים להתפלל.‬
‫אלוהים הוא הגדול…‬ ‫-הם לא רוצים להתפלל.‬
‫הם פשוט הולכים לעבר הקול.‬
‫אלוהים הוא הגדול מכולם…‬
‫הוא מת.‬
‫רק רגע.‬
‫מסכן.‬
‫יש לך מצית?‬
‫הנה.‬
‫האופנוע שלי.‬
‫אנחנו יכולים להגיע לאופנוע שלי.‬
‫- משטרה -‬
‫אדוני.‬
‫אתה התקשרת רק לתחנת משטרה אחת.‬
‫אין תחנות משטרה אחרות‬ ‫שיכולות לשלוח לנו עזרה?‬
‫אני לא בטוח שהעזרה מהן תגיע בזמן.‬ ‫עד אז כבר יפרצו את הדלת הקדמית שלנו.‬
‫זו הדרך היחידה שבה נוכל‬ ‫לאסוף את רייהאן, וצריך לעשות את זה מייד.‬
‫תסמכי עליי.‬
‫זאת הנצרה. כווני ותלחצי על ההדק.‬
‫אני באמת אצטרך לירות באנשים?‬
‫הם כבר לא בני אדם.‬
‫את יכולה לעשות את זה.‬
‫קחי.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני יכול להשתמש בזה?‬ ‫-כן.‬
‫הוא פועל.‬
‫נינגסי, קודם אקח‬ ‫את האופנוע ואחר כך אאסוף אותך.‬
‫אתה בטוח?‬
‫אני חוששת שיקרה לך משהו.‬
‫אני בטוח ב-90 אחוזים.‬
‫טוב, ב-85 אחוזים.‬
‫אני רצינית.‬
‫זה בסדר. אל תדאגי. רק חכי לי.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫תודה.‬
‫גברתי.‬
‫החבר שלי יאסוף אותנו.‬
‫הם עדיין רבים מאוד. אתם בטוחים?‬
‫כן.‬
‫אתה בטוח בזה?‬ ‫-כן.‬
‫בטוח שאתה רוצה לפתוח אותה?‬ ‫-כן, אני בטוח.‬
‫באמת?‬ ‫-אני רציני.‬
‫יש רבים מאוד בחוץ.‬ ‫-אני בטוח.‬
‫תפתח את הדלת רק טיפה.‬
‫מה לעשות עם זה?‬ ‫-זוז!‬
‫תיזהרו!‬
‫תחזיק את הדלת!‬
‫הדלת תקרוס בקרוב.‬
‫אדוני!‬ ‫-יש עוד כאלה?‬
‫אדוני?‬
‫נסה את זה. איפה המצית?‬ ‫-שנפתח את הדלת שוב?‬
‫בזהירות.‬
‫השטח נקי?‬
‫בואו נזוז.‬
‫בואו. תשמרו על הקצב.‬ ‫-מה? למה אתה מתכוון?‬
‫אדוני!‬
‫אלה הם! תירה בהם!‬
‫אלה הם, אדוני!‬
‫בזהירות!‬
‫הוא מת! תירה להם בראש!‬
‫הם מתקרבים!‬
‫צריך לירות להם בראש.‬
‫פגעת!‬
‫נס. תירגעי.‬
‫במבאנג!‬ ‫-מה?‬
‫הם מתקרבים!‬
‫מה עכשיו? לאן נלך?‬
‫תחזיקו מעמד!‬
‫במבאנג!‬
‫תחזיקו מעמד!‬
‫באנג!‬ ‫-תירי בהם, נס!‬
‫בזהירות!‬
‫מה נעשה?‬
‫תדחפו!‬
‫לאן?‬ ‫-לכיוון האופנוע!‬
‫נס, תישארי קרוב אליי!‬
‫תדחפו!‬
‫תירגעו!‬
‫נס, תישארי איתי!‬
‫אני לא יכולה לנשום!‬
‫מה נעשה?‬
‫גברת קאר!‬ ‫-תישאר שם, רייהאן!‬
‫גברת קאר!‬
‫באנג!‬
‫באנג?‬
‫תחזיקו מעמד!‬
‫גברתי!‬
‫נס, למה הם נעצרו?‬
‫בואו נלך לשם.‬
‫בואו איתי.‬
‫קדימה!‬
‫נס! בואי.‬
‫לאן הם הולכים?‬
‫גברת קאר.‬
‫גברתי, אל תעשי את זה.‬
‫גברת קאר.‬
‫גברת קאר!‬
‫גברתי.‬
‫למה הם עומדים במקום?‬
‫בגלל הגשם.‬
‫לדעתי זה בגלל הגשם.‬
‫אנחנו חייבים לצאת מכאן.‬
‫רייהאן, אנחנו זזים.‬
‫אנחנו יכולים להשתמש באופנוע שלי, גברתי.‬
‫גברת קאר.‬
‫תזדרזי, נינגסי!‬
‫נו כבר, סי! מהר!‬
‫בסדר.‬
‫בואי, גברתי!‬
‫מהר, נינגסי!‬
‫נס!‬ ‫-באנג! במבאנג!‬
‫באנג!‬ ‫-נס!‬
‫קנס! נס!‬
‫-באנג!‬
‫פשוט לכי אל האופנוע!‬
‫תירה בהם!‬
‫נגמרה לי התחמושת!‬
‫בוא נחזור לתחנה!‬
‫דרך השדות!‬
‫תדחוף!‬
‫תירה בהם!‬ ‫-נגמרה לי התחמושת!‬
‫אדוני.‬
‫אדוני!‬
‫אחותי.‬
‫לאן אנחנו נוסעים?‬
‫למשרד של רחמאן, ואז רחוק מכאן!‬
‫אנחנו חייבים לעוף מפה!‬
‫מה זה?‬
‫אני לא יודעת.‬
‫תעצרי.‬
‫חכי כאן.‬
‫תסתובבי!‬
‫מה הבעיה?‬
‫הוא לא מתניע.‬
‫רד מהאופנוע, האן.‬
‫את יכולה להתניע?‬
‫רייהאן!‬
‫תעזרי לי, גברתי!‬
‫רייהאן!‬
‫גברתי!‬
‫רייהאן…‬
‫הוא לא מתניע, גברתי!‬
‫אימא!‬
‫-מתוק שלי!‬
‫אימא!‬
‫זה בסדר, מתוק שלי. אימא כאן עכשיו.‬
‫מה קרה, אימא?‬ ‫-שום דבר, מתוק שלי.‬
‫קאר.‬
‫זאת…‬
‫בוא.‬
‫בואי ניכנס פנימה. בואי, אימא.‬
‫לא, אימה!‬
‫מהר, תיכנסו!‬
‫פאק!‬
‫איפה את?‬ ‫-רחמאן!‬
‫אני רוצה לאסוף אותך. אני במשאית.‬
‫אני עם גברת קארינה, רייהאן וגברת קנס.‬
‫איפה במבאנג?‬
‫נינגסי נמצאת במשאית, ביחד עם גברת קנס.‬ ‫-מה?‬
‫נס! רייהאן איתך?‬
‫כן, אנחנו ביחד.‬
‫אנחנו ננסה להגיע ולאסוף אתכם. בסדר?‬
‫בסדר. אחותי עדיין בחיים!‬ ‫-בסדר.‬
‫מהר! נו כבר!‬ ‫-מזמן לא נהגתי ברכב עם תיבת הילוכים ידנית.‬
‫את מסוגלת. תתניעי. מה כל כך קשה?‬
‫תתניעי וזהו.‬ ‫-לא ככה!‬
‫מספיק! את יודעת לנהוג, נכון? מהר, גברתי.‬
‫קארינה, את יכולה…‬ ‫-תשתקו!‬
‫בסדר.‬ ‫-קאר.‬
‫את מסוגלת.‬
‫לאט. יופי.‬ ‫-כן. יופי.‬
‫בסדר.‬ ‫-לאט. את מסוגלת.‬
‫את מסוגלת.‬
‫קאר!‬
‫סעי כבר! מהר!‬ ‫-נו כבר!‬
‫נו כבר, קאר! פשוט תדרסי אותם!‬
‫תדרסי אותם!‬ ‫-גברתי! גברת קארינה!‬
‫זה בסדר.‬
‫זוזו מהדרך!‬
‫למה הן ממשיכות הלאה?‬
‫הנה התחנה!‬
‫פני שמאלה, קאר! שמאלה!‬
‫תעצרי, גברתי!‬
‫תבלמי!‬ ‫-אני לא יכולה!‬
‫מותק, אתה בסדר? אוי, מתוק שלי.‬
‫את בסדר, קנס? רייהאן?‬
‫אלוהים.‬
‫נינגסי!‬
‫רחמאן! בבקשה, גברתי, צאי החוצה.‬
‫רחמאן!‬
‫נינגסי, את בסדר?‬
‫בזהירות.‬
‫באנג!‬
‫קאר! קארינה! בבקשה, תעזרי לי!‬
‫אדוני, תעזור!‬ ‫-מה קרה?‬
‫מהר, קארינה!‬ ‫-רק רגע.‬
‫חכה כאן.‬ ‫-קאר!‬
‫באנג! תרימי את זה, קאר!‬
‫אנחנו כאן. בבקשה, תירגע.‬
‫תירגע. קאר!‬
‫נס, תעזרי לי!‬
‫אדוני!‬
‫זה כואב! אל תמשכי!‬ ‫-בסדר!‬
‫תזיזי את המשאית אחורה!‬ ‫-אני לא יכולה.‬
‫רחמאן!‬
‫תתרחקו ממני!‬
‫לעזאזל!‬
‫קאר, תבדקי מה המצב בדלת הצדדית! מהר!‬
‫אנחנו יכולים לברוח מהצד הזה.‬
‫דוד!‬ ‫-בואי כבר, קאר!‬
‫אפשר לצאת דרך הדלת הצדדית.‬ ‫-תרימו את זה.‬
‫קדימה!‬ ‫-אנחנו יכולים!‬
‫תרימי את הרגליים שלו…‬ ‫-זה לא הולך.‬
‫אני אמשוך ואתם תדחפו.‬
‫תפסיקי, נס!‬ ‫-לא!‬
‫אתם יכולים!‬ ‫-תפסיקו!‬
‫תפסיקו!‬
‫במשך כל חיי התחמקתי מקשיים.‬
‫הפעם אני לא הולך לשום מקום!‬
‫גיבור שלי.‬
‫בוא נעשה חלוקת עבודה. אתה תטפל באימא שלך.‬
‫לא.‬
‫אני אישאר כאן.‬
‫רחמאן!‬
‫תעזור לי!‬ ‫-נינגסי!‬
‫נינגסי!‬
‫זוזי אחורה!‬
‫מספיק, נס! מספיק!‬ ‫-אתה מסוגל, באנג!‬
‫נס…‬
‫רודי!‬ ‫-אבא!‬
‫נגמרו לי הכדורים!‬
‫תיזהרי, נס!‬
‫תירי בו!‬
‫אימא!‬
‫תפסיק, רודי!‬
‫תירי בו, קארינה!‬
‫תירי בו!‬
‫תירי בו, קארינה!‬
‫תירי בו!‬
‫בוא כבר. אין לנו זמן.‬
‫בוא!‬ ‫-חכי.‬
‫בוא כבר, דוד!‬
‫בוא!‬ ‫-אתה מסוגל!‬
‫לכו מפה!‬
‫בוא, דוד!‬ ‫-בוא כבר, באנג!‬
‫נינגסי.‬
‫אני אוהבת אותך, רחמאן.‬
‫אני לא יכול, נס.‬
‫בוא כבר, באנג!‬
‫לכו! פשוט לכו!‬
‫בוא כבר, באנג!‬ ‫-דוד!‬
‫בוא כבר, באנג!‬
‫אתם חייבים ללכת!‬ ‫-לא, באנג!‬
‫בואי נלך, נס!‬
‫נס, אנחנו חייבים ללכת!‬
‫בואו הנה!‬
‫בני זונות!‬
‫בואו הנה!‬
‫בואו! בני זונות!‬
‫בני זונות!‬
‫נס, אנחנו לא יכולות להישאר כאן. בואי.‬ ‫-דוד במבאנג…‬
‫בואי.‬
‫מכאן.‬
‫תבדקי את האופנוע, קאר. את יכולה לנהוג?‬
‫כן. בואו.‬
‫צריך ללכת מפה.‬
‫בבקשה…‬
‫הוא פועל, נס.‬
‫מה הבעיה, נס?‬
‫מה הבעיה?‬
‫מה קרה, אימא?‬
‫מה זה, אימא?‬
‫מה זה?‬
‫אימא?‬
‫מתוק שלי.‬
‫אני לא יכולה לבוא איתך ועם גברת קאר.‬
‫את חייבת לבוא איתנו.‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫אם אני אחלים…‬ ‫-את חייבת לבוא איתנו.‬
‫אצטרף אליכם. בסדר, מתוק שלי?‬
‫את חייבת לבוא איתנו.‬
‫אני מצטערת, מתוק. כל כך מצטערת.‬
‫אימא…‬
‫את חייבת לבוא איתנו.‬
‫אימא…‬
‫אני מצטערת, מתוק.‬ ‫-אימא…‬
‫בואי, אימא.‬
‫את חייבת לבוא איתנו.‬
‫נס.‬
‫תקשיבי לי.‬
‫בואי איתנו. אנחנו נלך רחוק מכאן.‬
‫אני לא רוצה לאבד אותך שוב.‬
‫אימא…‬
‫נס…‬
‫רייהאן הוא שלך עכשיו.‬
‫את הבטחת לי שתשמרי עליו.‬
‫אתם חייבים ללכת רחוק מכאן.‬
‫בסדר? הבטחת לי.‬
‫מה את עושה? בבקשה, לא!‬
‫נס! קנס!‬ ‫-אימא!‬
‫אימא!‬
‫-נס…‬
‫אימא!‬
‫אימא…‬
‫לכי, קאר!‬ ‫-אימא!‬
‫לכי כבר!‬
‫אימא!‬
‫גברת קאר, השארנו שם את אימא.‬
‫תסלח לי, האן.‬
‫- סם החיים -‬
‫מותק?‬
‫דימין לא ענה לי עדיין.‬
‫דימין?‬ ‫-כן. זה לא אופייני לו.‬
‫הוא עסוק.‬
‫הילדים שלו.‬
‫הם עושים לו הרבה בעיות.‬
‫אבל אולי גם לנו יהיו בעיות…‬
‫אם לא תתקלחי.‬
‫אוי, אתה כזה…‬
‫אנחנו נפספס את הטיסה, גרייס. קדימה.‬
‫בסדר. אני אתקלח.‬
‫קדימה.‬ ‫-בסדר.‬
‫דרך אגב, כבר ניסית את התרופה הצמחית?‬
‫עדיין לא.‬ ‫-הבנתי.‬
‫- תרופה צמחית: אצווה 23 -‬
‫מותק?‬ ‫-מה?‬
‫מותק?‬
‫מה העניין?‬ ‫-תראה.‬
‫תראה!‬
‫מה קרה לך, גרייס?‬
‫אין לך שערות אפורות!‬
‫וגם…‬
‫לאן נעלמו הקמטים שלך?‬
‫תרגום כתוביות: עמוס דיאמנט‬