Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Jeg burde begynne med å si at det er en ære å bli kjent med deg.
Jeg har lest om spillene dine.
Svært imponerende.
Synd å etterlate et så briljant sinn råtnende i et hull som dette.
Ned!
Det er veldig få som har makt nok til å få deg ut herfra.
Jeg kommer fra en gruppe med slike individer.
Vi kan få det til å se ut som at du flyktet.
For mange år siden ble noen verdifulle gjenstander malplassert.
Vi vil ha dem tilbake.
Hjelp oss, så skal du bli fri.
Betyr navnet Tewkesbury
noe for deg?
ETT ÅR SENERE
Jeg leste et sted at alle gode historier starter med et bryllup.
Hvor er hun?
Denne gjør iallfall det.
Hun er veldig sent ute.
Det kommer noen.
Greit.
Nå skjer det.
Dessverre manglet dette bryllupet ett viktig element.
Det er meg.
Nei, seriøst.
Du skjønner, bruden her har tvil om hva det betyr å være en lady.
Ikke rør ingefærkaken. Du får magesjau.
Ja.
Lady Enola Tewkesbury.
Det høres ikke riktig ut. Nei!
De siste seks årene har jeg prøvd å føle meg Holmes-navnet verdig.
Skulle jeg gi det opp nå?
Og som en vis kvinne en gang sa…
-Ikke en vis kvinne. Min mor. -Det er to veier du kan ta, Enola.
Din, eller veien som andre velger for deg.
Men det er Tewkesbury.
Au! Kan du slutte?
Jeg kan ikke forlate ham der ute.
Jeg skal ikke det.
-Kusken Eric? -Jeg trodde du hadde stukket av.
-Har Sherlock dratt? -Alle er i bryllupet ditt, unntatt deg.
-Er du klar? -Ja, kjør!
Så fort du kan!
Det sømmer seg kanskje å si at bryllupet er i Malta,
den lille øya i Middelhavet,
av grunner som er kompliserte å forstå.
-Hun kommer, ta det med ro. -Ja, så klart.
Unnskyld meg.
Det er en mann som følger etter oss.
Han ser ikke tiltalende ut.
Veirøvere, landstrykere, tyver!
Malta har en god vel.
Hold deg nede!
-Dumt sted for en lady! -Fortsatt ikke en lady!
-Fortere! -Her, ta denne!
Hva driver du med?
Kom deg ned!
Enola!
Det er meg!
Dr. Watson!
Går det bra, Enola?
Hvorfor hadde du på deg maske?
Det er et lommetørkle.
Jeg får støv i lungene.
-Du trodde… -At du ville drepe meg!
-Nei. -Ja, det var akkurat det jeg trodde.
-Hvorfor fulgte du etter? -Broren din er savnet.
Jeg er mer eller mindre sikker på at Sherlock ble kidnappet.
Unnskyld?
Jeg forstår at du behøver en forklaring på hvordan det hele begynte.
Sannheten er at livet vårt var akkurat som vi ønsket.
Tewkesbury fortsatte å fremme endring og fremskritt,
og jeg hadde blitt med De viktorianske detektivenes panteon,
sammen med min bror.
Han hjalp dem med penger, og jeg hjalp dem med behov.
Av og til jobbet vi sammen.
Jeg var lykkelig.
Og her blir sporet kaldt.
Ikke kom nærmere. Vi må holde det ryddig.
Noen satte seg på en hest, og mannen dro av sted i denne retningen.
-Godt forslag. -Har du flere?
Mannen ble fanget med en lasso og hengt herfra.
Ser du restene fra tauet?
Og merkene her, der føttene prøvde å gripe tak.
Sherlock, det var ikke her at mannen forsvant. Dette er et åsted.
-Er det Sherlock Holmes? -De er ikke så morsomme.
Etterforskningen fylte ukene, og i helgene…
Hva gjør du, Tewkesbury?
Har en gave.
-Blomster? -Nei.
Urter?
Lukk øynene.
Greit.
-Vent… -Hva fant du?
-Jeg fant ham nå. -Søtnos.
Fint å møte deg.
-Det var herlig. -Han er sky.
Det var moro.
Når det ikke var moro eller herlig,
når det bare var oss to, så var det den aller beste tiden.
Tilbake. Når jeg går inn, rygger du inn der.
Nei, Tewkesbury. Tewkesbury!
Mens livet mitt virket fullstendig ukomplisert,
bestemte min kjære herre seg for å legge på en komplikasjon.
Enola Eudoria Holmes…
Vil du ta meg, Ernest Augustus av huset Tewkesbury…
Ja.
Han har et fornavn. Jeg ble også overrasket.
…til din ektemann å være?
Les alt om det!
DETEKTIVEN BLIR LADY
Plutselig hadde vi oppmerksomheten til hele London.
Herlig.
Fortryllende.
Bortsett fra én person.
Sherlock Holmes.
Verdens mest berømte detektiv hadde blitt besatt av noe.
Hallo, Sherlock.
Det var kart og symboler, og ingenting som hang på greip.
Jeg forsto ikke hvorfor han ikke sa noe til meg.
Blomster.
-Vi diskuterte krysantemum. -Krysantemum?
-Ingen diskusjon. -Yndlingsblomsten min.
Hva nå?
Jeg har en kort liste over våre nære og kjære.
Ja, jeg har en selv. Får jeg låne pennen din?
Bare én person til. Hun kan ikke komme.
Vær så god.
Ikke plass til din mor?
Hun er hjertelig velkommen.
Siden innføringen av loven om eksplosive stoffer i 1883,
har moren min blitt en…
flyktning av høyeste grad.
Om hun kom på en så offentlig seremoni, ville hun satt seg i stor fare.
Kanskje det er en onkel…
-Mor. -…som vil følge deg?
Jeg snakket med Sherlock…
Ta-da.
…og han ga sitt samtykke.
-Gjorde han? -Ja.
Gratulerer.
Han gjør det grettent,
og han vil mangle eleganse og liv i øynene,
men han er alt jeg har, så det blir fint.
Ikke alle kommer på Earnest sin side.
Han er høyt elsket, men…
Gitt familiens historikk så vil bryllupet holdes i Malta?
…Malta.
-Malta? -Hvor i all verden kom det fra?
Jeg drakk te med damene,
og bryllupet var så klart det store temaet.
For noen…
Da temaet gikk over til lokale,
spurte damene hvor Peter og jeg giftet oss,
og jeg syntes det var så vidunderlig.
Malta.
Flott måte å hedre din far på.
-Beklager. -Min mann elsket det.
Han tjente i militæret der, vi møttes der, giftet oss der.
Earnest elsket å tilbringe sommeren der i barndommen.
Det gjorde jeg.
Om du ønsker å gjøre det et annet sted, så er det opp til bruden.
Bryllupet mitt i Malta?
Jeg hadde så mange spørsmål. Hva har man på seg i et maltesisk bryllup?
Kjenner jeg noen i Malta?
Kanskje du har fri på lørdag. Har du det?
Lat som du er min tippoldemor.
Og hvordan visste Sherlock det før meg?
Og hvorfor var han bekymret?
Følg med, Enola.
Moren min sa følgende.
Malta er en flekk i Middelhavet,
men har blitt invadert av fønikerne,
romerne og til og med Napoleon for dens strategiske betydning.
Siden 1814 har øya vært under britisk militær kontroll.
GUD BEVARE DRONNINGEN
Før jeg visste ordet av det, var bryllupet her.
Det var sånn vi havnet
i et rom fullt av de flotte og de gode.
Hans familie, sjeleglade for at den unge vicomten hadde valgt en brud,
og familien min, som oppførte seg litt mer komplisert.
Kunne ikke flere i familien din komme i bryllupet?
Nei.
Damer og herrer,
som den britiske guvernøren av denne vakre provinsen,
er det min ære å invitere vår store forsvarer,
brigadegeneral Sampson, til å utbringe en skål.
-Du får møte ham. Han er flott. -Takk, alle sammen.
Som brudgommens gudfar
er det en ære og glede å utbringe kveldens skål.
Min venn, Lord Tewkesbury,
Peter,
var en stolt far,
og han så i sin sønn en mulighet til å skape en mann.
Og det Earnest har vist oss
siden han ble medlem i høyesteretten,
har vært fremragende.
En ung revolusjonær, klar til å stå side om side
med de trengende,
og se dem nesten som likemenn.
Det forklarer kanskje hans valg av brud.
Jeg tøyser.
Tilgi meg, jeg tøyser.
Ja, hun er en forbløffende kvinne.
Det er gudsønnen min også.
En forbløffende ung mann.
For et par de skal bli.
Damer og herrer, kan dere være så snill og reise dere?
Unnskyld meg.
-Jeg gir dere… -Jeg vet ikke hva som skjedde der.
-…det lykkelige paret. -Det lykkelige paret.
Sherlock!
Hvor har du vært?
Det angår ikke deg.
Hva gjør du på Malta?
Er dette en ny sak? Hvorfor sa du ingenting?
Hvem følger du med på?
Enola, jeg er sliten.
Eller distraherer du deg selv
fra at søsteren din gjør noe du ikke har noe med?
Så det er jeg som distraherer meg selv.
Du dømmer. Det er ikke subtilt.
Jeg klandrer deg ikke.
Var jeg deg, ville jeg også prøvd å bli distrahert.
Hvorfor gir du friheten din til dem?
Jeg gifter meg bare med en lord.
-Jeg visste hva dette var. -Du er så forutsigbar.
-Klart du ikke forstår kjærlighet. -Hva skal du med ekteskap?
Du gir opp navnet ditt.
-Du er beryktet. -Jeg skal jobbe.
Du forstår deg ikke på å ta en tittel.
Nei. Du er bedre enn som så.
Du er en Holmes.
Og hva skal det navnet være godt for?
Min far er død.
Min storebror er kjedelig.
Min mor har eksplodert som dynamitt.
Jeg har bare deg igjen.
Om det er sånn du velger å vise kjærlighet,
vil jeg heller miste navnet mitt.
Du er emosjonell.
Jeg forstår at du er opprørt, men jeg har også rett.
Du har kompromittert deg selv.
Jeg er ikke så redd for samfunnet at jeg ikke bøyer meg for det nå og da.
Tewkesbury må gifte seg. Så jeg må gifte meg…
Og gjøre som du blir bedt om? Å ja.
Du er et svin, Sherlock Holmes.
Svinet vil ha fred og ro.
Det var siste gang jeg så ham.
Men Sherlock Holmes,
kidnappet?
Umulig.
Ikke bare er det mulig, det er sannsynlig.
-Interessant. -Hva da?
Rommet er rasert.
Vel, det ser helt normalt ut for meg.
Klærne hans er urørt,
så den som gjorde dette vet at han ikke bryr seg,
som betyr at den som gjorde dette, vet litt om broren min.
Den er varm.
Han ble tatt i løpet av de siste få timene.
Han røykte Bristol-tobakk.
Ikke det han pleier å røyke.
Notatbøkene hans.
En testkode.
Jeg skal løse den.
-Hvilken sak jobbet du med? -På Malta?
Vi var bare i bryllupet ditt.
Men han fulgte med på noen på middagen i går.
Sak?
-Hvilken sak? -Stopp.
En Holmes forsvinner ikke uten å etterlate spor for en Holmes.
Andre kan være tilgjengelige.
Broren min har etterlatt seg spor et sted.
Og hvis ikke?
Da kjenner du ikke broren min.
Jeg bryr meg også om ham.
Jeg vet det.
Jeg beklager.
Du er redd. Det er vi begge.
Jeg tviler ikke på at Sherlock har tvilt på meg,
men han må ha etterlatt noe til meg.
Vi fortsetter å lete.
K-H-O-S-T?
Khost?
Ja. Er ikke det en by…
I Afghanistan, ja.
-Hvor ser du det? -I speilet.
I speilet?
Kanskje det er tegn til kamp?
Nei, det er morse.
Kanskje,
mens han ble tatt,
så ble han dratt ut og etterlot dette til oss.
Khost?
De kommer tilbake.
Bryllupsgjestene.
Nei, han må forstå.
Da drar vi.
Overraskende.
-Så frekt. -Hårreisende.
Jeg er ikke den mest populære på Malta akkurat nå.
Forståelig nok.
Men han vil forstå det når jeg sier at Sherlock forsvant.
Dra i alle løse tråder du finner.
Tewkesbury vil forstå, håper jeg. Men jeg kan ikke la ham slippe unna.
Dette er et spor. Som mor sa,
når du løser en gåte, så drar du i et nøste.
Jeg går fra vettet.
Her kommer jeg.
Nei, vent!
Sir!
Flytt deg!
Jeg beklager så mye!
-Flytt deg! -Stopp!
Beklager!
Stopp ham!
Unnskyld meg!
Unna vei!
Flytt deg!
Sir!
Se på meg. Jeg skal finne hjelp. Hva heter du?
Hvor er broren min?
Wrath.
Wrath? Hva er "wrath"?
Wrath.
Hva er "wrath"? Sir, våkn opp!
Våkn opp. Hva er "wrath"?
Vær så snill, hjelp meg!
Se etter det som er der, ikke det du vil skal være der.
Du ser sannheten snart.
Broren min er savnet, og mannen han var på sporet etter, er død.
Hvorfor mistenkte Sherlock den sersjanten?
Hvorfor ble han drept? Wrath.
Og av hvem?
Alt henger sammen.
Men jeg vet ennå ikke hvordan.
Jeg har bare to ord.
Khost vet vi hva er.
Men hva med "wrath"?
Enda et sted?
En person?
Kanskje Sherlock visste det. Notatbøkene hans.
Selvfølgelig brukte han en kode.
Du glemmer at jeg også ble oppdratt på koder.
To ord på fem bokstaver.
Den fjerde bokstaven i det første passer den siste i det andre.
Khost. Wrath.
Kjære vene!
Tewkesbury!
Du godeste, Enola!
Oi, oi!
-Jeg banket ikke på, og du… -Det var en skygge.
Blør jeg?
-Ja, veldig. -For Guds skyld.
-Får jeg se? -Nei…
Er den brukket?
-Nei, la meg… -Om du vrikker på nesa, så…
Stakkars nesa di.
-Kan jeg bare få se? -Jøss.
Er det ditt blod?
-Nei. -Enola.
-Nei, det er noen andres blod. -Så bra.
I andres hender ville det vært fryktelig. En lettelse i dine.
-Nå? -Sherlock er savnet.
-Jeg hørte det. -Og jeg er redd.
Det var ikke sånn jeg forestilte meg dette.
Det var ikke sånn jeg forestilte meg denne dagen.
Jeg var på vei til deg.
Jeg reiste i full fart, og dr. Watson fulgte etter meg.
Jeg trodde han var en røver, så jeg prøvde å skyte ham.
-Hvorfor reiste du i full fart? -For å være med deg.
Du var allerede sent ute. Til ditt eget bryllup.
Dine tvil om dette har vært ganske klare lenge.
-Tewkesbury… -Nei, ikke.
Beklager for all smerten jeg har påført deg.
Jeg håper at du klarer å finne din bror.
Det gjør du nok.
Kanskje min mor hadde rett. Jeg er ment til å være alene.
Du klarer deg veldig fint alene, Enola.
Han tok meg med hit da vi først kom.
Det var her far og jeg tilbrakte somrene våre.
-Ser du den hulen? -Ja.
Da jeg var liten, sa han at det var en skatt der inne.
Hver sommer ba jeg ham om å ta meg med dit, og så tente vi fyrstikker.
Vi vandret inn i mørket sammen og lot som vi var pirater eller noe.
Kom igjen, matros.
Jeg husker at hjertet banket.
Jeg trodde vi ville finne en kiste eller noe.
Jeg elsket historiene hans.
Ja.
Det var en av de lykkeligste tidene i mitt liv.
Jeg mente ikke å såre ham.
Jeg vet ikke om jeg kan løse denne saken.
Men hvem enn det er som dreper en mann for å beskytte sin identitet…
Hva gjør de med broren min?
Skyt!
Nei!
Tewkesbury!
-Hvor er Tewkesbury? -Han gikk inn!
-Nei! -Han så etter sin mor!
Vi prøvde å stoppe ham!
Stopp, Enola!
Mor! Er du der?
Tewkesbury!
Her borte!
Mor!
Hvor er du?
Mor!
-Mor! -Tewkesbury!
Tewkesbury!
Tewkesbury.
Vi må gå. Hun er ikke her.
-Ingen har sett henne. -Vi må gå.
Nei. Mor!
Tewkesbury, brøt du deg inn da du kom inn her?
Nei.
-Tewkesbury. -Mor!
Tewkesbury, se på meg.
-Hun er kidnappet. -Hva?
Vi må gå. Vi må gå nå med én gang.
Vær så snill!
Mor!
Trekk pusten dypt.
Og igjen.
Én gang til.
Det høres bra ut, selv om du ikke føler deg vel.
Hvorfor skulle noen ta hans mor?
Dr. Watson, hva ville broren min gjort?
-Pust dypt. -Au.
Jeg er lege, ikke etterforsker.
Da jeg flyttet inn,
visste han ikke hva han skulle gjøre med meg.
Men jeg håpte vi kunne være venner, så jeg forberedte et brett hver dag
og spurte hvordan det gikk med den siste saken hans.
Hver dag visste han ikke hvordan han skulle svare.
Man skulle trodd en kopp te var en drapstrussel.
Han kunne bare ikke forstå hvorfor jeg var nysgjerrig.
Hver dag prøvde jeg.
Til slutt tenkte jeg: "Det gjør deg ulykkelig, John. Gi slipp."
Og så en dag satt jeg ved peisen og gjorde meg ferdig med noe jobb,
og så kom han med en kopp te.
Elendig te.
Ja, for mye melk.
Altfor mye.
Men han satte seg ned, og for første gang fortalte han om saken sin,
og jeg ble dratt rett inn i den.
Hva sa han?
Det er mellom meg og ham, og mine dagbøker.
Men du spurte meg…
hva Sherlock ville sagt om han var her.
Han er ikke det.
Og du er det.
Han mener du er like smart som ham.
Kjære doktor, jeg håper han har rett.
Prøv, Enola.
Snakk med ham.
Hallo.
Tror du det var de samme som tok Sherlock?
Jeg er sikker.
-Hvorfor skulle de ta min mor? -Vet ikke. Men jeg skal finne det ut.
Jeg vet du kan finne henne, men hun har ikke Sherlocks styrke.
Hun har alltid levd et veldig bortskjemt liv.
Når så du henne sist?
Jeg gikk klokken ni. Jeg skulle si god natt.
Hun ga meg trøst.
Alt blir mye bedre i morgen.
Hun hadde på seg en nattkjole, Enola.
Jeg kan ikke kaste bort mer tid. Jeg ber brigadegeneralen om hjelp.
Hva ville min bror sagt?
En lady ville aldri forlatt rommet sitt uten følge på den tiden av døgnet.
Hun ville ha lagt seg.
Jeg ble også tatt fra rommet mitt.
De risikerte mye ved å komme tilbake.
Så var det brannen.
Er dette en kidnapper, en drapsmann og en brannstifter i ett?
Du stiller feil spørsmål.
Gå tilbake.
Hvorfor stiftet kidnapperen brannen?
Nettopp.
Kidnapperen så etter noe.
Men hva enn han søkte, fant han ikke.
Og om du ikke finner en gjenstand…
Brenn alt så ingen andre skal finne den heller.
Fokuser, Enola.
Du kjemper for livet mitt her.
Og kanskje ditt også.
Medaljer.
Hvem er du?
-Hei. Rolig. -Hvem er du?
-Hvorfor er du her? -Det sier jeg ikke.
-Hvor er Sherlock Holmes? -Vet ikke.
-Hvor er han? -Vet ikke.
-Hvor tok du ham med til? -Jeg har ikke det.
Jeg er absolutt desperat nok.
Jøss. Det ville vært dumt.
Nei, og du er ikke dum.
Det var dumt.
Hei.
Jøss!
-Du… -Å, dama.
Greit. Jeg…
Jeg tror han ble tatt av professor Adeline Rathe.
Wrath.
-Hvem er hun? -Hva?
Hvor er hun?
Jeg har fulgt etter deg
i håp om at du ville finne henne.
Hun er et spøkelse. Et brutalt et.
Hun er i øret til guvernøren.
Hun dukket opp for et år siden. Hun hører alt. Vi stoler ikke på henne.
Og hun tok min bror og Lady Tewkesbury?
Vær så snill, slipp meg.
Hvem er du?
Navnet mitt er Mikiel Mizzi fra Partito Anti-Riformista,
og vi tror på et fritt Malta.
Vi ønsker å kvitte oss med kongemakten deres.
Med ødeleggelsen deres.
Med bruken av våre soldater til å utkjempe deres kamper,
uten å bry dere om vi lever eller dør. Deres behov til å styre et ukjent land.
Jeg vet hvem du er, Enola Holmes.
Du er en god etterforsker.
Jeg tror broren din…
Om politiet tar meg, havner jeg i fengsel.
-Jeg må gå. -Nei, du må snakke.
Du vil trenge min hjelp igjen. Vi møtes igjen.
Nei, jeg har flere spørsmål.
Jeg følger med på deg. Ha det bra, Enola.
HOVEDSTADEN I MALTA
POLITI
Vi vet om deg, Miss Holmes.
Betjent Lestrade har vært til stor nytte for oss.
Vi sa at du var vanskelig. Han sa du var sånn.
Vanskelig?
Et øyenvitne plasserer deg ved et lik på åstedet.
Mannen ble skutt ovenfra.
Et lik du lot være å melde fra om.
-Så finner vi deg på en politi… -Broren min er savnet.
Min vordende svigermor er savnet.
Jeg prøver å finne kvinnen som står ansvarlig for dette.
Hvilken kvinne?
Professor Adeline Rathe.
Hvorfor er du interessert i…
Sersjant Indri.
Ja, guvernør.
-Du har begått en feil. -Sir…
Du er her for maltesiske forbrytelser.
Enola Holmes er engelsk.
-Hun er deg overlegen. -Å, sir.
Jeg er ikke overlegen.
Hun er her for en kriminell granskning.
-Jeg tror ikke… -Jeg bryr meg ikke om hva du tror.
Miss Holmes, du kan gå.
Igjen, Miss Holmes, så beklager jeg misforståelsen.
Takk for innsatsen.
-Du har vært til stor hjelp. -Absolutt.
Hva er dette?
Sommerkarnevalet.
Så moro.
-Jeg likte heller ikke det. -Er det sånn folk behandles her?
-Det er systemet. -Ikke bærekraftig.
Hvorfor ville han skille meg fra sersjanten?
Og jeg fant disse på rommet til din mor. Hvem sine er de?
Det er min fars krigsmedaljer. Kanskje de var en bryllupsgave?
Enola?
Hva ser du på?
Enola?
-Wrath… -Hun er i øret til guvernøren.
Enola.
-Jeg må gå. -Enola… Skal jeg bli med?
Snakk med sersjanten.
Hei!
Vent.
Nei.
Vent!
Hallo?
-Du skulle ikke fulgt etter meg. -Er du professor Adeline Rathe?
Nei.
-Jeg må vite hvor broren min er. -Du har begått en feil.
-Jeg kan hjelpe deg. -Hun vil drepe deg.
-Hvem da? Hvem er hun?
Si det. Vær så snill.
Ikke nå igjen.
Å nei.
-Hvem er hun? -Hun vil drepe deg.
Hører alt.
Oversett i årevis.
-Lurer alle. -Det er bare et spill.
-Hun har det… -Moro.
Kanskje vi skal danse igjen.
Vi får det til å se ut som du rømte, professor.
Moriarty.
Du er så smart, Enola Holmes.
Stopp!
Hvor er broren min? Er han død?
-Er han død? -Ikke ennå.
Jeg nyter det å beholde ham.
Men han har gitt opp håpet om at du redder ham.
-Hvorfor er du her? -Er ikke dette fantastisk?
Regjeringen bygger et kloakksystem på Malta. Et framifrå skjulested.
Og så var det bryllupet, da.
Med så mange annonser i avisen hadde du praktisk talt invitert meg.
Det triste uttrykket hans der han står og venter på deg.
Fikk du kalde føtter, Enola?
Kanskje han fortjente å lide.
-Du kom for å ødelegge for familien min. -Blant annet, ja.
Du er lenger bakpå enn jeg trodde, etterforsker Holmes.
Nei!
-Kom deg unna datteren min! -Mor! Kom deg vekk!
Eudoria Holmes.
-Så vidunderlig. -Å nei. Gleden er min.
-Barna dine plager meg. -De plager meg også.
-Gikk det bra? -Ja.
Hun er vekk.
Her er jeg.
-For et latterlig, fjollete rot. -Fjollete at du er her, ja.
-Går du fra meg? -Ja visst. Jeg har en jobb å gjøre.
Broren min er savnet, min kommende svigermor er savnet, og…
-Du har vært borte altfor lenge. -Vel… jeg kom for bryllupet ditt.
Jeg er etterlyst. Jeg kunne ikke akkurat rope det høyt.
Skulle du se meg gifte meg i hemmelighet og flykte tilbake til London?
-Høres mindre romantisk ut enn jeg trodde. -Hva trodde du?
Jeg ville se deg gå ned midtgangen.
Jeg ville… se deg.
-Kan vi klemme nå? -Mor.
Jeg har andre ting fore.
Bortføringen av mitt yndlingsbarn.
Yndlingsbarn?
Har du møtt Sherlock? God til å kjempe, enda smartere.
-Og nå må du finne ham. -Tror du ikke at jeg kan?
Tvert imot. Jeg mener at du er usedvanlig god.
Et råd, om jeg får lov.
Moriarty tenker som broren din.
Se etter det som ligger foran deg, ja,
men ikke glem å se bak den fronten.
Gåten er alltid like utspekulert som gåtens forfatter.
Skriv det ned. Kan du knyte igjen?
-Hvordan var kjolen din? -Misbrukt.
Og hvorfor var ikke du i kirken?
Et spørsmål til en annen gang.
Ikke vær så fortvilet, kjære. Du har lært det aller viktigste.
Sherlock er i live.
-Er begge to i live? -Ja.
-Skyldes alt dette Moriarty? -Ja. Hele veien.
Og du holdt på å dø?
Jeg gikk i fellen hennes. To ganger, Tewkesbury.
-Det er så ulikt meg. -Du var tapper.
-Jeg klarer meg. -Jeg insisterer.
Vær så snill.
Hvorfor er du så snill mot meg?
Fordi jeg velger å være det.
Du er alt jeg har, Enola, og jeg har ikke tenkt å miste deg.
-Er det en badehytte? -Hva?
Enola… Ta av deg skoene. Det er glatt.
Jeg har aldri vært i en sånn.
Alt dette, så en kvinne kunne få bade.
Skal vi bade?
-Jeg har savnet deg. -Jeg også.
Jeg tvang deg vel aldri inn i dette ekteskapet?
Nei.
Jeg sa vel aldri at du måtte gifte deg med meg?
Da jeg sa ja, så sa jeg ja til deg.
Så føltes det som at alle blandet seg,
og sa hvordan jeg skulle oppføre meg og hvem jeg skulle invitere…
-Ja. -Jeg følte meg ikke tilstrekkelig.
Men jeg tvilte aldri på deg.
Tvilte aldri på å tilbringe livet med deg eller forplikte meg til deg.
Unnskyld. Jeg vet at jeg såret deg veldig.
Takk.
Drikk.
Jeg kunne venne meg til dette.
Gi henne vann.
Jeg slukker tørsten hennes når jeg er ferdig med deg.
Nå kan vi gjøre noe moro.
Du kan fortelle meg hva jeg planlegger.
-Jeg har lagt fra meg nok spor. -Ja.
Du kom til Malta for et år siden.
Troligvis takket være noen med makt som fikk deg ut av fengsel tidlig.
Jeg tror du fikk søsteren min til å komme hit og gifte seg her.
Hvordan vet jeg ikke. Men imponerende nok, så klarte du det.
Kanskje du skal spørre cellekameraten din.
Du var jammen så enkel å manipulere, Lady Tewkesbury.
Du ville ha et eksotisk bryllup.
-Hvor var det dere giftet dere? -Malta.
-Mesterlig. -Det er et stort lovord fra deg.
Da vil kom til øya, satte du alt i bevegelse.
Du kidnappet meg for å få Enola til å opptre for deg.
Så jeg fanget deg for å få henne til å jobbe. Hvorfor skulle jeg det?
Fordi du vet at hun bryr seg.
Og det er ikke spørsmålet.
Enola ter seg rasjonelt.
Hun gjør det hun kan for å rette opp i situasjonen, mens du…
Er det for å hjelpe andre? Nei. Du jobber aldri for eller med noen.
De tror du gjør det, men så kvitter du deg med dem
så fort de har gjort sitt.
Er det hevn? Nei.
Altfor primitivt for professor Moriarty.
Nevnte jeg at jeg møtte din mor?
Hun sprenger et postkontor, og du feirer.
Jeg gjør ikke det.
Imens så stjeler jeg fra de korrupte, og du står og ser på mens jeg blir fengslet.
-Du er sint på oss. -Jeg er sint på hykleri.
Jeg kjeder meg av deg.
Antagelsene dine er middelmådige. Jeg forventet bedre.
Jeg spilte spillet ditt.
Du lovte henne vann.
Nettopp.
Jeg trenger lite av deg…
…og enda mindre av henne.
Ta det med ro.
Jeg er ikke så tørst.
Ikke bekymre deg, Lady Tewkesbury.
Enola vil lykkes.
Det var alltid Moriarty.
Men hvorfor?
Du kom for å ødelegge for familien min.
HEVN
Hevne seg på oss? Det er for enkelt for henne.
Moriarty tenker som broren din.
Se etter det som ligger foran deg, men ikke glem å se bak den fronten.
Det er mer å oppdage her. Men hva er det?
Enola, er du våken?
-Jeg fikk en tanke. -Ja?
-Kvinnen i den lilla kjolen… -Familien du gifter deg inn i er utålelig.
-Dama trodde jeg var hushjelpen hennes. -Mor.
Aha, svigersønn. Nesten, da. Sammen igjen?
Jeg er helt enig. Familien min er utålelig.
-Earnest. -Tewkesbury.
Eudoria Holmes.
-Det er en ære. -Jeg liker ham.
-Vil du ha et bekken? -Ja takk.
Datter, har du funnet en tråd som er verdt å trekke i?
Vi er tomme for morfin og bandasje. Si at vi snart vil finne Sherlock.
-Du må være dr. Watson. -Eudoria Holmes. En stor glede.
To kjekke menn i et telt. Vi er svært heldige.
-Sier du alt du tenker på høyt? -Ja.
Dr. Watson, jeg føler at vi kommer nærmere Sherlock,
men jeg har ingen konkrete spor, og jeg må tenke.
-Da lar vi deg sitte alene. -Ja, takk.
Sherlock foretrekker total stillhet.
Ja, men han er kjedelig. Litt diskusjon skader ikke tankene til Enola.
-Jeg… -Jeg har en tanke.
-Tre menn. Det er et skred. -Beklager. Jeg var i nærheten.
Nei, du tyvlyttet.
-Vet dere hvor høyt dere snakker? -Hvem er dette?
Jeg er Mikiel Mizzi fra Partito Anti-Riformista.
"Vi ønsker å kvitte oss med kronen." Et fritt Malta.
-Jeg vil at alle skal gå. -Jeg kan ikke.
Det er noe du har gått glipp av.
Kvinnen i den lilla kjolen. Hatten hennes.
Den var fra Garrett & Co.'s. Årets stil.
Bra for henne.
Å ja. Beklager, det er en sosietetshatt.
Penger ble investert i å få henne til å passe inn i sosieteten.
Jeg mener at hun ikke er Moriartys leiemorder eller soldat,
-men heller en spion. -Godt forslag, Tewkesbury.
Om vi finner ut hvem hun spionerte på, og om hun jobbet for Moriarty,
kan motivet bli enklere å forstå.
La meg tenke.
Hun snakket med to menn før karnevalet.
Én av dem var guvernøren,
men den andre gikk med revemaske og hadde medaljer.
Brigadegeneralen.
Hvorfor snakket han med Moriartys spion?
Tewkesbury, hvor er medaljene du fikk av meg?
Hun hadde på seg denne.
Den samme som soldaten på banketten hadde på seg.
…vær så snill og reis dere.
-Afghanistan. -Fra den anglo-afghanske krigen.
-Gitt til de som kjempet i Khost. -Khost.
Khost.
Min far kjempet sammen med min gudfar i Khost.
-Brigadegeneralen? -Vi må snakke med ham. Hvordan?
BRITISK MILITÆRHOVEDKVARTER
Reis dere!
Militære menn er flinke til å ikke si noe.
Brigadegeneralens kontor er denne veien. Følg meg, mine herrer.
Nei, vi må gjøre som Moriarty gjorde.
Vi må være litt utspekulerte.
Hvem her… er flink til det?
Innkommende.
-Det var enklere med yngre bein. -Her. Kom igjen.
-Gå foran. Jeg går bak som din tjener. -Nei, hvorfor det?
Skal jeg forklare koloniene til en kolonisator?
Dessverre vil ingen her forstå
en mann fra hans land som går side om side med oss.
-Hva er planen, mor? -Vi er fisefine. Ikke tenk på det.
-Diskuterer dere dette nå? -Ja, for dette er viktig.
Tok du med en plantegning?
Unnskyld meg, madam. Hva foregår her? Kan jeg hjelpe dere?
Unnskyld meg. Akkurat den mannen jeg trengte.
Kan du vise vei til arkivrommet?
-Ark… -Arkivrommet.
-Ja. Jeg er sendt av brigadegeneralen. -Brigadegeneral Sampson.
For å overraske min ektemann, oberst Remington.
-Remington. -Oberst Remington.
Jeg kjenner ikke det navnet.
-Sier du det? -Ja.
-Er du så sikker på det? -Ja, ma'am, jeg kjenner ham.
La meg vise vei til arkivrommet, sier du?
Fint.
Ikke glem at jeg en gang var en lady før jeg la på flukt.
Beklager, jeg har ikke nytt om din mor. Men det er svært bekymringsverdig.
-Vi har brukt alle ressurser. -Takk skal du ha.
Jeg kom av en annen grunn. Jeg ville spørre deg om byen Khost.
Khost, ja. Jeg tror jeg har hørt om den.
Du var der med min far i den anglo-afghanske krigen.
Khost husker jeg godt, ja.
Beklager, så frekt av meg. Hvem er du?
Dr. Watson, sir. Kaptein Watson. Tjente i Ashanti.
-En prøvelse. -Ja, sir.
Går det bra, kjære? Vi må skynde oss før han våkner.
Hvor begynner vi?
Vi leser, kjære. Vi leser.
Alt som har med Khost eller den anglo-afghanske krigen å gjøre.
Lord Tewkesbury dr. fortalte om det som skjedde i Khost.
-Så du kjente Peter? -Ja visst.
Peter sa at han ønsket at hans sønn skulle være en del av løsningen.
-Jeg liker ikke tonen i denne samtalen. -Vi kom for å be deg om hjelp.
Vi føler at det er en trussel mot Maltas folk.
Vi trenger å vite det du vet om det som skjedde i Khost.
Det er visse ting du ikke trenger å vite, gutt.
Jeg vet hva som kan skje i kamp. Hvilke grenser som kan krysses.
En sanitetslege, selv en kaptein, kan ikke forstå de avgjørelsene som…
Jeg dro de døde av slagmarken.
Jeg ble beskutt.
Tvil ikke på at jeg forstår konsekvensene.
Khost.
Jeg fant det.
Se.
-DIsse mappene er skadet. -Ja, sider er revet ut.
Uansett, så har dette gått mye dypere enn vi trodde.
Se på fordypningene.
Jeg kan spore dem.
Mor, har du en blyant? Takk.
Nei!
Han har det bra.
Funnet noe?
Det var britiske og maltesiske soldater i kamp.
"Oppdrag fullført. Antallet døde utallig.
Kompensasjon, ett tonn afghansk gull.
Lokalbefolkningen kalte det for 'rensning'. Det var tyveri."
Moriarty vet om gullet.
Men hvordan?
-Sersjant N. Smith. -Selvsagt.
Hennes mann på innsiden.
Så fryktelig.
Svarene vi får, er sjelden svarene vi søker.
Fint det, kjære. Vi kriminelle har tatt deg så langt vi kan.
-Blyant? -Ja.
Av sted med deg. Lag et helvete.
-Tewkesbury! -Nei, nå!
De stjal! De stjal og plyndret i Khost.
-Hva snakker du om? -Jeg vet hvem hun er…
De drepte uskyldige og stjal gull fra en helligdom.
Etter ordre fra den britiske regjeringen. De tok det med til Malta og skjulte det.
-Er dette sant? -Ja.
Min far var en god mann. Det vet du. Si…
…at han var en god mann.
Praktiske ting i krig er ofte hinsides det moralsk gode.
Hva snakker du om?
Regjeringen og militæret var uenige. Vi måtte redusere kostnadene.
Men det var ikke mulig. Vi var jo i krig.
Dermed ble det bestemt å rette opp i problemet ved å ty til…
-Tyveri? Drap? -Vi så det som avansert kompensasjon.
Det er vanlig praksis etter at en krig er slutt, for våre kostnader og tap.
Og hva med deres tap?
Dere må forstå at vi kjempet for et imperium.
Og visse feilberegninger ble gjort.
Feilberegninger?
Hvor har det blitt av æren din?
Beklager, men hva var min fars rolle oppi det hele? Ble han beordret til det?
Din far var uhorvelig glad i deg.
Operasjonen…
…var hans.
-Unnskyld meg. -Tewkesbury.
-Jeg beklager. -La meg.
Min far var også soldat.
En lojal tjener av den britiske Raj.
Han elsket kronen. Han trodde på dens rett til å styre India.
Jeg mente han hadde rett til det. Jeg var et barn. Han var min helt.
Hva skjedde med gullet?
Forstår du hva som kan skje med Lady Tewkesbury og Sherlock om du tier?
-Gullet ble fraktet hit. -Hvorfor det?
Det skulle produseres som om det ble funnet på Malta, der det ble tatt.
Men det kom aldri tilbake til Storbritannia.
Peter fikk samvittighetskvaler.
Det var ikke før Ashanti at jeg innså den skaden kronen vår hadde gjort.
Hvor brutale vi hadde vært mot folk.
Plutselig ble det helt klart for meg. Jeg tror jeg så ham klart også.
Vi kom tilbake til Malta, og han ventet på at hans menn kom i land.
Så sank han skipet og påsto at gullet sank med det.
-Han burde ha levert det tilbake. -Nei.
Det britiske imperiet kan ikke innrømme skyld.
Våre offiserer var så rasende, og vi fryktet for karrieren vår.
Vi klandret de maltesiske soldatene i enheten og sa det var mytteri.
Vi lot dem ta skylden for det savnede gullet.
Vi blir alle skapt, men sannheten er den som faktisk skaper oss.
Mer enn våre helter.
Mer enn våre fedre.
Jeg trodde min far var en stor mann.
Mange menn blir distrahert av det å være stor og mister seg selv på veien.
-Men å være i stand til noe så fælt… -Jeg kan ikke gjøre det bedre for deg.
Jeg kan bare si at du ikke trenger å gå samme vei.
-Hvor er gullet nå? -Jeg vet vel ikke, jeg.
Han ville ikke at jeg skulle ha ansvaret for det.
Peter sa at det var sjørøvergull, og at jeg ikke skulle bli skjendet av det.
Sjørøvergull?
Ser du den hulen? Da jeg var liten, sa han at det var en skatt der inne.
Selvsagt.
Det er aldri bare én ting med Moriarty.
Hvorfor skulle jeg ikke få dele din urettmessige rikdom
og straffe deg på samme tid?
Hun vil krenke oss, men hun vil ha den stjålne skatten også.
-Jeg vet hvor gullet er, men ikke hun. -Hvem?
Gåten er alltid like utspekulert som gåtens forfatter.
Tenk at jeg overså dette. Jeg skulle skjønt det da hun prøvde å drepe meg.
Hun burde ha drept meg.
Det ville beskyttet identiteten hennes.
Det ville vært nyttig, ja.
Det var en fåfengt jakt. En konstruert fåfengt jakt.
Hun la ut fellene, og vi gikk i dem.
Wrath.
Oppdagelsene.
Bortføringen av Sherlock og Lady Tewkesbury.
Brannen på hotellet.
Jeg er fullstendig forvirret nå.
Det var sikkert hun som skrev morsebeskjeden på speilet hans.
Det eneste sporet vi manglet, var Tewkesburys far.
Og hun visste om Khost, og hun visste om ham.
Hun vet at Tewkesbury elsker meg. Bare Tewkesbury kan føre meg til ham.
-Meg? -Ja, og du kan føre meg til gullet.
Hun har ledet oss an hele veien.
Tewkesbury.
-Tewkesbury, jeg har løst saken. -Har du det?
Og jeg har en plan.
Moriarty har spunnet vevet sitt, og jeg må fly inn i det.
SKATT HER
Tenker du det samme som meg?
Ja.
Hun følger med på oss, men hun vet ikke hvor gullet er ennå.
Jeg fører henne dit. Du vet hva du må gjøre. Bli her.
Hva om hun er lenger inn i hulen?
Dr. Watson, dette er en god plan.
Om hun er der, tar jeg meg av henne.
Lykke til.
Forsvinn!
Dr. Watson?
Beklager.
Hvor er broren min?
Han blir løslatt når jeg har det jeg trenger.
Hvordan kan vi stole på deg? Du har drept to personer.
Alltid så overlegen. Må du beskytte gull besudlet med blod?
Gjort deg skitten, som den veike gutten du nesten tok det skitne navnet til.
Men hva med navnet Holmes?
Mon tro hva slags privilegier det er bygd på.
Sukker? Fra Jamaica, kanskje?
Silke eller bomull fra India?
Det er få britiske navn som ikke er tilsmusset av imperiets ondskap.
Det er 20 kister til inne.
Der. Nå har du gullet. Hvor er broren min?
Du og det hjertet ditt.
Tror du virkelig jeg ville overlevert ham til deg så lett?
Jeg lar ikke deg eller broren din komme i veien for planene mine mer.
Nok en gang ligger du bakpå, Miss Holmes.
Er du helt sikker på det?
Du er omringet!
Du er ikke den eneste med venner på Malta, professor.
Slipp våpnene!
-Nå! -Enola!
Nei!
-Nei! -Enola, vent!
Enola!
Hypp!
Hjelp!
Vi er her inne!
Jeg elsker deg.
Hun er full av kampvilje.
Sherlock!
-Få henne løs, Enola! -Greit.
Greit.
Beklager om det gjør vondt.
-Nei. -Jeg kommer tilbake. Bare pust.
Der!
Nei.
Nei!
Å skyte deg ville gjort dette til en begredelig avslutning.
Du lurte meg.
Jeg er imponert.
Du gjorde det enkelt. Du er så ulik broren din.
Han avslører ingenting.
Men du?
Du er så… full av følelser!
Du er full av følelser.
Det er forståelig, men unødvendig.
Jeg mener det er forståelig…
…og svært nødvendig.
Dager.
Nei, Sherlock.
Si meg…
…hvorfor ikke.
Dette er ikke oss. Det er ikke dette vi tror på.
Om vi gir henne til politiet, vil hun bare flykte igjen.
Hun vil komme etter oss igjen.
Og hele denne…
…blodige affæren vil gjenta seg.
Og gjenta seg.
Hold kjeft!
Sherlock, se på meg, vær så snill! Ikke gjør det.
Tenk.
Du er full av følelser.
Jeg har fått beskjed om at Moriarty blir sendt hjem til Storbritannia.
Gullet skal fraktes tilbake til Afghanistan med dr. Watson og meg.
Der skal det leveres tilbake.
Jeg har fått i oppgave av Lord Tewkesbury å gjennomføre granskningen.
Vi skal straffeforfølge alle som begikk forbrytelser på Malta.
Moriartys handlinger har avslørt en enorm urett.
Kanskje tiden er inne for at Malta skal bli uavhengig igjen.
Ja. Det kan du ha rett i.
Jeg håper du forstår hvorfor jeg måtte gjøre dette.
Din far ville vært så stolt.
Er det på tide?
For dronningen og landet og alt det det måtte innebære.
BRITISKE EMBETSMENN FENGSLET
MILITÆR DEKKOPERASJON AVSLØRT
Hun var tapper.
Hun hadde en motstandskraft som jeg ikke hadde.
Moriarty så det og prøvde å kvele det.
Men jeg tror ikke at hun lyktes.
Notatbøkene dine. De var ikke enkle å dechiffrere.
Tror du jeg ville klart å dechiffrere dine?
Vi er søsken, men notatbøkene våre er som våre sinn. Våre egne.
Ja, det kan du si.
Og ditt sinn, Enola, er et jeg beundrer stort.
Takk.
Takk for alt.
For jeg…
Jeg glemte meg selv.
Det tok ikke lang tid før du husket det igjen.
Man tror man vet hva frykt er, og plutselig
befinner man seg i et mørkt rom med noen man ikke kan beskytte.
Dr. Watson var også der og kjempet for deg.
Bra.
Han er en god mann.
Tewkesbury har mer ved seg enn jeg trodde.
Ja. Han er verdt noe.
-Og mor, så klart. -Henne er jeg ikke så sikker på.
Det jeg sa… da vi kranglet.
Ikke tenk på det. Det er glemt. Jeg sa også ting jeg ikke mente.
Enola.
Du er en Holmes. Men det jeg ikke klarte å si…
…er at du…
…er så mye mer.
Du er kanskje til og med ekstraordinær.
Men jeg vet ikke når du ble så voksen.
Jeg har visst blitt eldre hver dag.
Ja. Det har du.
Jeg ville aldri gifte meg med en fremtidig Lady Tewkesbury.
Men jeg vil bli din mann.
Jeg vil ikke ta ditt navn.
Det forstår jeg godt. Det er besudlet til randen.
Nei, jeg mener tittelen din.
Jeg sier fra meg tittelen min. Jeg har satt i gang prosessen.
-Jeg skal ikke være en lord. -Er du sikker?
Jeg tar blodnavnet vårt, Tebbity-Gore.
-Tebbity-Gore? -Tewkesbury ble gitt til meg.
Vicomte Tewkesbury, marki av Basilwether.
Men ja, mitt egentlige navn er Tebbity-Gore.
Du liker det ikke, du.
Tewkesbury er det jeg liker best.
Men det går bra.
Jeg ville bare at du skulle være deg, og at jeg skulle være meg.
Enola Holmes.
Earnest Tebbity…
-Det gjør vondt å si. -Det er fælt.
Føles det riktig for deg?
Jeg tok feil da jeg begynte å fortelle denne historien.
Det viser seg at jeg misforsto.
Det er ikke det at gode historier begynner med et bryllup. Nei.
De ender med et.
-Du er nydelig. -Takk.
-Likte du å være gift? -Vel, jeg giftet meg med feil mann.
Jeg tror du har funnet den rette.
Og nå, i ånd av et godt partnerskap, har jeg en bryllupsgave til deg.
Uff da.
Jeg vurderte smykker og bøker, og malerier og blomster,
og så landet jeg på…
Hallo.
Her er jeg.
Edith. Hva gjør du her?
Din mor sendte et telegram. Sa at jeg bare måtte komme.
Hun er liten, men bestemt.
Navnet ditt…
Enola.
Jeg…
Jeg er glad det ikke har begrenset deg.
Ja, "alone" baklengs. Slemt å gi det til sin eneste datter.
Jeg elsker hele navnet mitt, mor. Enola Eudoria Holmes.
Jeg er fortsatt en Holmes.
Dessverre er vi alle fortsatt malt med den kosten.
Vi ses der nede.
Jeg er vicomte Tewkesbury, marki av Basilwether.
Du er en tulling.
Skal vi holde sammen?
-Folk vil ikke ha oss. -Nei.
Vi har i det minste hverandre.
Se meg i øynene. Rytmen er alltid der.
Jeg kjenner den.
Hva betød den beskjeden om viften på ballet?
At jeg elsker deg.
Jeg har noe til deg.
Enola, forsto du hva jeg sa?
Du elsker meg. Og jeg elsker deg visst, jeg også.
Hei! Ikke ennå.
La oss begynne.
-Hallo. -Hei.
Mikiel Mizzi fra Partito Anti-Riformista.
-Vi tror på et fritt Malta. -Ja, ok. Greit.
Vi vil kvitte oss…
-Hør på bryllupet, du. -Ja.
Å, vennen min.
Jeg ser hvordan du ser på Enola, og hvordan hun ser på deg.
Jeg ønsker dere all lykke i verden.
-Takk. -Jeg er glad i deg.
Greit.
Kjære gjester, ny familie,
velkommen.
Vi er samlet her i dag
for å forene Earnest og Enola.
Det blir en enkel seremoni
fordi jeg ikke kan originalteksten utenat.
Ringer. Hvem har ringene?
Her.
Takk skal du ha.
Greit. Klare?
Ja.
Earnest, vil du ta vare på Enola?
Vil du være hennes følgesvenn?
Og vil du elske henne slik hun behøver å bli elsket?
Kan du spørre henne først?
Hun har mer kompliserte tanker om dette enn det jeg har.
Så sannelig.
-Enola… -Jeg vil være hans.
Bra. For jeg vil være hennes.
Da så, i kraft av den makt som overhodet ingen har gitt meg,
erklærer jeg dere for ektefolk å være.
Du kan nå kysse ektemannen.
ADELINES VREDE
Adeline Rathe.
-Wrath. -Adeline Rathe.
Adeline Rathe.
Tekst: Ekaterina Pliassova