Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Abans que res, li he de dir que és un honor conèixer-la.
He llegit sobre els seus jocs.
Són fascinants.
És una llàstima que una ment tan brillant com la seva
es podreixi aquí.
Seu!
Són pocs els qui tenen el poder per treure-la d'aquí.
Jo formo part d'aquest grup selecte.
Podem fer que sembli una fugida.
Fa molts anys, es van extraviar uns objectes de valor.
Els volem recuperar.
Ajudi'ns i l'alliberarem.
¿El cognom Tewkesbury
li sona de res?
UN ANY DESPRÉS
Diuen que una bona història comença amb una boda.
ANGLATERRA
On és?
Aquesta comença així.
Arriba molt tard.
Ve algú.
Ara sí.
Som-hi.
Desgraciadament, en aquesta boda falta un element essencial.
Soc jo.
No, de debò.
La núvia en qüestió té dubtes sobre el que implica esdevenir una dama.
No toqueu el pastís, us remourà les tripes.
BODA DE LORD TEWKESBURY I ENOLA HOLMES
Sí, ho vull.
Lady Enola Tewkesbury.
No em convenç.
No ho vull!
He tardat sis anys a sentir-me digna del cognom Holmes.
Hi renunciaré ara?
Una dona molt sàvia em va dir…
- Bé, una dona sàvia no, la meva mare. - Pots prendre dos camins, Enola.
El teu o el que els altres escullin per tu.
Però és Tewkesbury.
Ai! Ja n'hi ha prou!
No el puc deixar plantat.
No ho faré.
- Cotxer Eric? - Creia que havia fugit.
- El Sherlock és allà? - Tothom és a la seva boda menys vostè.
Està llesta?
Sí, som-hi!
Fes via!
Us hauria de dir que em caso a Malta,
la petita illa del Mediterrani,
per motius que resulten difícils d'entendre.
- Vindrà, no et preocupis. - Sí, esclar.
Disculpi, senyoreta.
Lamento preocupar-la, però ens persegueix un home.
No fa bona espina.
Bandolers, rodamons, lladres!
A Malta n'hi ha a cabassos.
Ajupi's! Ajupi's, senyoreta!
- Aquí no pugen les dames! - Encara no ho soc!
- Més de pressa! - Agafi això!
Però què fa, senyoreta?
Baixi de seguida!
Enola!
Soc jo!
Doctor Watson!
Estàs bé, Enola?
Per què portaves una màscara?
És un mocador.
La pols em fa estralls als pulmons.
- Pensaves que et… - Mataria?
- No. - Sí, és exactament el que pensava.
Per què em perseguies?
Pel teu germà.
Ha desaparegut.
De fet, estic gairebé segur que han segrestat el Sherlock.
Com dius?
Sé que potser us cal una explicació de com va començar tot.
La veritat és que vivíem la vida que volíem.
Tewkesbury continuava encapçalant el canvi i el progrés,
i jo per fi havia entrat al panteó dels grans detectius victorians,
amb el meu germà.
Ell ajudava els rics i jo ajudava els necessitats.
De vegades, treballàvem junts.
Era feliç.
I aquí es perd el rastre.
No avanceu. No contaminem l'escena.
Algú va muntar a cavall
i se'n va anar per allà.
- Bona hipòtesi. - En tens cap altra?
El van lligar amb una soga i el van penjar d'aquí.
Veus les restes de soga que van deixar?
Aquestes marques són dels peus que intentaven recolzar-se.
L'home no va desaparèixer aquí.
El van assassinar aquí.
És Sherlock Holmes?
No són gaire divertits.
Investigava entre setmana, i els caps de setmana…
Doncs…
Tewkesbury, què fas?
Tinc un regal.
- Flors? - No.
Herbes?
Tanca els ulls.
Entesos.
- Espera… - Què és?
Mira.
- Coseta. - T'ho pots creure?
Molt de gust.
- Era meravellós. - És tímid.
Era divertit.
Quan no era divertit ni meravellós,
quan estàvem tots dos sols,
era el millor de tot.
Enrere. Quan t'ataqui, t'arrambes allà.
No, Tewkesbury. Tewkesbury!
Quan la meva vida semblava del tot senzilla,
el meu estimat lord va decidir complicar-la una mica.
Enola Eudoria Holmes…
¿vols prendre'm a mi,
Earnest Augustus dels Tewkesbury…
Sí.
Té nom de pila. Jo tampoc m'ho esperava.
…per marit?
Llegeixin tots els detalls!
LA LADY DETECTIVA
De sobte, tot Londres ens prestava atenció.
Encisadora.
- Adorable. - Caram.
Bé, tret d'una persona.
Sherlock Holmes.
El detectiu més cèlebre del món s'havia obsessionat per alguna cosa.
Hola.
Eren mapes i símbols que jo no sabia interpretar.
Tampoc entenia per què m'ho amagava.
MANSIÓ BASILWETHER
Flors.
- Havíem parlat de crisantems. - Crisantems?
- I tant. - Sí, són les meves favorites.
Què més?
He preparat una petita llista d'amics i familiars.
Sí, jo també en tinc una.
La ploma.
Hi ha una persona que no hi podrà assistir.
Aquí tens.
I la teva mare?
Serà ben rebuda.
Des de l'aprovació el 1883 de la Llei de substàncies explosives,
la meva mare s'ha convertit en…
una gran fugitiva.
Assistir a una cerimònia tan anunciada faria que corregués un risc…
enorme.
¿No tens cap oncle…
- Mare. - …que et porti a l'altar?
Bé, he parlat amb el Sherlock.
Sorpresa!
S'ha avingut a fer-ho.
- De debò? - Sí.
Enhorabona.
Ho farà rondinant,
sense elegància i amb la mirada perduda,
però no tinc elecció, així que serà genial.
No hi assistiran tots els convidats de l'Earnest.
L'adoren, però…
Atesa la història familiar, la boda serà a Malta, oi?
…Malta.
- Malta? - D'on surt aquesta idea?
Doncs prenia el te amb les dames
i, evidentment, la boda era el tema del dia.
Algunes…
Quan vam parlar d'on se celebraria,
una d'elles va preguntar on m'havia casat amb el Peter.
Em va semblar una idea meravellosa.
A Malta.
Així honrarem el teu pare.
- Ho sento. - El meu marit n'estava enamorat.
Hi va ser com a soldat, ens hi vam conèixer i ens hi vam casar.
I a l'Earnest li encantava passar-hi els estius de petit.
És cert.
Si t'estimes més un altre lloc, hi tens dret com a núvia.
Casar-me a Malta?
Tenia moltes preguntes.
Quin vestit de núvia porten allà?
Conec algú a Malta?
Estan lliures dissabte? Què fa dissabte?
Fingirà que és la meva rebesàvia.
I la més important, com ho va saber el Sherlock?
I què li preocupava tant?
Presta atenció, Enola.
Això em va ensenyar la mare.
Malgrat ser una illa diminuta,
els fenicis, els romans i fins i tot Napoleó
van envair Malta per la seva ubicació estratègica.
Des del 1814,
l'illa està sota control militar de l'imperi britànic.
Hola.
Disculpi, senyora.
La boda va arribar en un batre d'ulls.
I així vam acabar
en una sala abarrotada de gent distingida.
La seva família estava encantada que el vescomte per fi es casés.
I la meva família, bé,
actuava de manera més complicada.
No ha pogut venir cap altre familiar a la boda?
No.
Senyores i senyors,
com a governador britànic d'aquesta preciosa província,
és un honor convidar el nostre gran defensor,
el brigadier Sampson, a fer un brindis.
El brigadier general!
Te'l presentaré. És genial.
Moltes gràcies.
Com a padrí del nuvi,
és un honor i un plaer fer el brindis d'aquesta nit.
El meu amic, Lord Tewkesbury, el Peter,
estava orgullós del gran home que seria el seu fill.
El que l'Earnest ens ha demostrat
des que va accedir a la Cambra dels Lords
és digne d'admiració.
És un jove revolucionari disposat a fer costat
als més desafortunats,
als qui considera, pràcticament, com a iguals.
Cosa que potser explica l'elecció de la núvia.
És broma.
Ho sento, és broma.
Sí, és una jove notable.
I el meu fillol també és un jove notable.
Faran molt bona parella.
Senyores i senyors,
els demano que s'aixequin.
Disculpi.
Brindem per…
Ho sento. No sé què ha passat.
…la feliç parella.
Per la feliç parella.
Sherlock!
On eres?
No n'has de fer res.
Què portes entre mans aquí?
És un cas nou? Per què no m'hi inclous?
Qui vigilaves abans?
Enola, estic cansat.
¿O només et vols distreure
perquè la teva germana fa una cosa que no et concerneix?
Ja, soc jo qui es vol distreure.
M'estàs jutjant.
No és gaire subtil.
No te'n culpo.
Si fos tu, jo també em voldria distreure.
Per què renuncies a la llibertat per ells?
No hi renuncio. Només em caso amb un lord.
- Sabia on em ficava. - Per què ets tan previsible?
No saps res de l'amor.
Què et pot oferir el matrimoni?
Renunciaràs al teu cognom.
- A la feina. - Continuaré treballant.
Per un títol i una tradició que no entens.
No. Tu vals més que això.
Ets una Holmes.
De què em serveix aquest cognom?
El meu pare és mort.
El meu germà gran és avorrit.
La meva mare és una dinamita que ja ha esclatat.
Només em quedes tu.
I si és així com m'estimes,
prefereixo perdre el meu cognom per sempre.
Estàs molt sensible.
Entenc que estiguis molesta,
però també tinc raó.
T'hi has compromès fatalment.
No tinc tanta por de la societat
com per no cedir-hi de tant en tant.
Tewkesbury s'ha de casar, així que ho faré, m'hi…
Faràs el que et manin?
Sí.
Ets un porc, Sherlock Holmes.
El porc vol que el deixin en pau.
Va ser l'última vegada que el vaig veure.
Però Sherlock Holmes…
segrestat?
És impossible.
No només és possible,
sinó probable.
- Interessant. - Què?
Han regirat l'habitació.
Bé,
jo la veig molt endreçada.
No han tocat la roba.
Qui ho ha fet sap que no li importa gens.
Per tant, el culpable coneix una mica el meu germà.
Està calenta.
Se l'han emportat fa poques hores.
Fumava tabac de Bristol.
No en sol fumar.
Les seves llibretes.
És un codi.
El desxifraré.
En quin cas treballàveu?
A Malta?
En cap. Som aquí per la teva boda.
Però anit, al banquet, vigilava algú.
Un cas?
- Quin cas? Per què no sabia…? - Alto.
Un Holmes no s'esfuma sense deixar pistes a un altre Holmes.
Potser hi ha altres detectius.
El meu germà ha deixat la seva marca en algun lloc.
I si no l'ha deixat?
Doncs no coneixes el meu germà.
Jo també l'aprecio.
Ja ho sé.
Ho sento.
Tens por. Tots dos en tenim.
No dubto que el Sherlock ha dubtat de mi, però segur que m'ha deixat alguna cosa.
Busquem-la.
K, H, O, S, T?
Khost?
- Sí. No és una ciutat de…? - L'Afganistan, sí.
KHOST L'AFGANISTAN
- On ho veus? - Al mirall.
Al mirall?
No són marques d'una baralla?
No, és codi morse.
Potser,
mentre el segrestaven,
el van arrossegar i ens va deixar aquesta pista.
Khost?
Ja tornen.
Els convidats de la boda.
No, ell ho entendrà.
Ja hi tornem a ser.
Quina sorpresa.
Com gosa?
Quina vergonya.
No soc la persona més popular de Malta ara mateix.
És comprensible.
Però ell ho entendrà quan li digui que el Sherlock ha desaparegut.
Estira qualsevol fil solt que trobis.
Tewkesbury ho entendrà.
Això espero.
No puc deixar que s'escapi.
És una pista.
Ma mare em va ensenyar a estirar fils per resoldre misteris.
Estic perdent el cap.
Aparteu-vos!
No, alto!
Senyor!
Aparta't!
Ho sento molt!
- Aparta't! - Alto!
Ho sento!
Atureu-lo!
Disculpeu!
Aparteu-vos!
Fora!
Senyor!
Miri'm. Buscaré ajuda. Sisplau, com es diu?
On és el meu germà?
Wrath.
Wrath?
Què és "wrath"?
Wrath.
Què és?
Senyor, reaccioni!
Reaccioni. Què és "wrath"?
Sisplau, ajudeu-me!
Busca el que hi ha,
no el que vols que hi hagi.
Aviat veuràs la veritat.
HAN SEGRESTAT EL SHERLOCK PER QUÈ ARA? PER QUÈ MALTA?
El meu germà ha desaparegut i l'home que perseguia és mort.
Per què el Sherlock sospitava d'aquell sergent?
Per què l'han matat?
Wrath.
I qui l'ha matat?
Tot està connectat,
però ara mateix no sé com.
Només tinc dues paraules.
Ja sabem què és Khost.
Però què és "wrath"?
És un altre lloc?
Una persona?
Potser el Sherlock ho sabia.
Les seves llibretes.
Has usat un codi, esclar.
Però jo també em vaig criar desxifrant-ne.
Dues paraules de cinc lletres.
La quarta lletra de la primera coincideix amb l'última de la segona.
Khost. Wrath.
Mare meva!
Tewkesbury!
Ostres, Enola!
Ai, mare!
- No havia trucat i… - M'ha espantat l'ombra.
Sagna?
- Sí, molt. - Mare de Déu.
- A veure. - No.
Està trencat?
- No, deixa'm… - Si mous el nas, de vegades…
Pobre nas.
Hi puc donar una ullada?
Aquesta sang és teva?
- No. - Enola.
- No, és d'una altra persona. - Encara sort.
Dit per algú altre, seria aterridor. Que ho diguis tu m'alleuja.
- I bé? - El Sherlock ha desaparegut.
Ja ho sé.
I tinc por.
No m'imaginava aquest moment així.
En realitat, no m'imaginava aquest dia així.
Venia a trobar-te.
Anava a tota velocitat
i el doctor Watson em seguia.
L'he pres per un bandoler i he disparat.
- Per això el vestit… - Ara seré jo el detectiu.
Per què anaves a tota velocitat?
- Per estar amb tu. - Però ja feies tard.
A la teva boda.
Fa temps que sé que dubtes de tot això.
- Tewkesbury… - No.
Lamento el mal que t'hagi pogut fer.
De debò espero que trobis el teu germà.
Segur que el trobaràs.
Potser la mare tenia raó. El meu destí és estar sola.
T'apanyaràs molt bé tota sola, Enola.
Em va portar a aquest lloc quan vam arribar aquí.
Aquí passava els estius amb el meu pare.
- Veus aquella cova? - Sí.
Quan era petit, em va dir que hi havia un tresor amagat.
Cada estiu li demanava que m'hi portés i hi enceníem llumins.
Ens endinsàvem en la foscor, fingint que érem pirates.
Som-hi, grumet.
Recordo perfectament que tenia el cor desbocat.
Estava convençut que trobaríem un cofre.
Adorava les seves històries.
Sí.
Aquí vaig viure els moments més feliços de la meva vida.
No li volia fer mal.
No sé si podré resoldre aquest cas.
Però si aquesta persona ha matat algú per protegir la seva identitat…
què farà al meu germà?
Foc!
No!
Tewkesbury!
- On és Tewkesbury? - Ha entrat!
- No! - Buscava la seva mare!
Hem intentat aturar-lo!
Enola, atura't!
Mare! Ets aquí?
Tewkesbury!
Aquí!
Mare!
On ets?
Mare!
- Mare! - Tewkesbury!
Tewkesbury!
Tewkesbury.
Marxem. No és aquí.
- Ningú l'ha vist. - Va, marxem.
No. Mare!
Tewkesbury, has forçat la porta per entrar?
No.
- Tewkesbury. - Mare!
Tewkesbury, mira'm.
- L'han segrestat. - Què?
Hem de marxar. Ara mateix.
Sisplau!
Mare!
Respira fondo.
Una altra vegada.
Una més.
Molt bé.
Tot sona bé, encara que no et sentis així.
Per què segrestarien la seva mare?
Doctor Watson.
Què faria el meu germà?
Respira fondo.
Soc metge, no detectiu.
Quan em vaig mudar amb ell, no sabia què pensar de mi.
Sorprenent, oi?
Però volia ser amic seu,
així que cada dia li preparava el te
i li preguntava com anava el seu darrer cas.
I mai sabia què respondre.
Era com si li apuntés una pistola al cap.
No acabava d'entendre per què tenia tanta curiositat.
I cada dia ho intentava.
Al final, vaig pensar: "Et fa infeliç, John. Deixa-ho estar."
Fins que un dia estava assegut a la vora del foc, enllestint la feina,
quan va aparèixer amb una tassa de te.
Un te fastigós.
Sí, hi posa massa llet.
Moltíssima.
Però va seure i, per primera vegada, em va parlar del seu cas.
Em va captivar irremeiablement.
Què et va dir?
Bé, això queda entre ell i jo, i els meus diaris.
Però…
m'has preguntat…
què diria el Sherlock si fos aquí.
Ell no hi és.
I tu sí.
Et considera tan intel·ligent com ell.
Estimat doctor, espero que tingui raó.
Intenta-ho, Enola.
Parla amb ell.
Hola.
Són els mateixos que han segrestat el Sherlock?
N'estic segura.
- Per què la meva mare? - No ho sé.
Però ho esbrinaré.
Sé que ets capaç de trobar-la,
però no té la fortalesa del Sherlock.
Sempre ha viscut una vida molt…
acomodada.
Quant fa que no la veus?
La vaig veure…
a les nou, abans de dormir.
Em va consolar.
Demà tot anirà molt millor.
Portava una camisa de dormir, Enola.
No puc perdre més temps.
Demanaré ajuda al brigadier.
Què diria el meu germà?
Una dama mai sortiria de la seva cambra sola a aquella hora.
Se n'hauria anat a dormir.
A mi també em van treure de la meva cambra.
Es van arriscar molt tornant-hi.
I després hi ha l'incendi.
Ens enfrontem amb un segrestador, un assassí i un piròman, tot en un?
La pregunta no és aquesta.
Torna enrere.
Per què el segrestador va causar l'incendi?
Exactament.
El segrestador buscava alguna cosa.
Però, fos el que fos, no la va trobar.
I si no pots trobar una cosa…
Crema-ho tot perquè ningú més la trobi.
Concentra't, Enola.
No t'enganyis. La meva vida està en joc.
I possiblement la teva.
Medalles.
Qui ets?
- Ei, tranquil·la. - Qui ets?
Què fas aquí?
No t'ho diré.
- I Sherlock Holmes? - No ho sé.
- On és? - Que no ho sé.
- On l'has portat? - Enlloc.
Creu-me, estic desesperada.
Calma. Això seria una ximpleria.
No, i tu no ets ximple.
Això ha estat una ximpleria.
Vinga.
Vos… Caram, senyoreta…
Entesos. Jo…
Crec que se'l va emportar la professora Adeline Rathe.
Wrath.
- Qui és? - Què?
On és?
Escolta, t'he estat seguint
amb l'esperança que em portessis fins a ella.
És un fantasma, i un de brutal.
Té la confiança del governador.
Va aparèixer fa un any i s'assabenta de tot. No ens en fiem.
Té el meu germà i Lady Tewkesbury?
Sisplau, deixa'm anar.
Qui ets?
Soc Mikiel Mizzi, del Partit Antireformista,
i creiem en una Malta lliure.
Ens volem alliberar de la vostra Corona,
de la vostra destrucció,
que useu els nostres soldats per a les vostres batalles
sense importar-vos si viuen o moren
i de la vostra necessitat de controlar un país que no coneixeu.
Sé qui ets, Enola Holmes.
Ets una gran detectiva.
Crec que el teu germà…
Si em capturen, em podriré a la presó.
- Marxo. - No, has de parlar.
- Em necessitaràs, i jo a tu. - No pots marxar.
- Ens retrobarem. - Tinc preguntes.
T'estaré vigilant. Adeu, Enola.
LA VALLETTA, CAPITAL DE MALTA
POLICIA
Sabem qui és, senyoreta Holmes.
L'inspector Lestrade ens ha ajudat molt. Li hem dit que vostè ens crea problemes.
- Ens ha dit que és així. - Problemes?
L'han vist prop d'un cadàver a l'escena d'un crim.
- Van disparar a l'home des de dalt. - No va denunciar l'assassinat.
- L'hem trobat en una… - El meu germà ha desaparegut.
La meva sogra també.
Soc detectiva i intento trobar la dona responsable de tot això.
Quina dona?
La professora Adeline Rathe.
Per què li interessa…?
Sergent Indri.
Sí, governador.
- Diria que ha comès un error. - Senyor…
És aquí per investigar delictes maltesos.
Enola Holmes és anglesa.
- És superior a vostè. - Senyor…
No crec pas que ho sigui.
Senyor, és aquí per una investigació criminal.
- No crec… - No m'importa el que cregui, sergent.
Senyoreta Holmes, pot marxar.
De nou, senyoreta Holmes, lamento aquest malentès.
Gràcies pels seus serveis.
- Ens ha ajudat molt. - Només faltaria.
Què és això?
El carnaval d'estiu.
Que alegre.
- A mi tampoc m'ha agradat. - Així els tracten aquí?
- És el sistema. - Doncs no funciona.
Per què no volia que parlés amb el sergent?
Per cert, he trobat això a la cambra de la teva mare.
De qui són?
Són les medalles del meu pare. Potser eren un regal de noces?
Enola?
Què mires?
Enola?
- Wrath… - Té la confiança del governador.
Enola.
- Me n'he d'anar. - Enola…
Vinc amb tu?
Parla amb el sergent. Esbrina què sap.
Espera.
No.
Espera!
Hola?
No m'hauries d'haver seguit.
Ets la professora Adeline Rathe?
No.
- Busco el meu germà. - Has comès un error.
Et puc ajudar.
Et matarà.
- Ella et matarà. - Qui em matarà?
Qui és?
Digue-m'ho. Sisplau, digue-m'ho.
Un altre cop no.
No.
- Qui és? - Et matarà.
S'assabenta de tot.
Fa anys que la ignoren.
- Juga amb tothom. - Tot és un joc.
- Per a ella és… - Diversió.
Potser tornarem a la pista.
Farem veure que s'ha escapat, professora.
Moriarty.
Ets una noia molt llesta, Enola Holmes.
Prou!
On és el meu germà? És mort?
És mort?
Encara no.
M'agrada retenir-lo.
Tot i que ja no confia que el salvaràs.
Per què ets aquí?
No és meravellós? El govern britànic instal·la clavegueram a Malta.
Un amagatall magnífic.
També hi ha la qüestió de la boda.
Amb tants anuncis als diaris, tu mateixa m'hi has convidat.
La tristesa a la seva cara mentre t'esperava.
T'has acovardit, Enola?
Tot i que potser mereixia patir.
- Has vingut a destruir la meva família. - Entre altres coses, sí.
Vas més perduda del que pensava, detectiva Holmes.
No!
Deixa la meva filla!
Mare! Deixa'm anar!
Eudoria Holmes.
- Quina delícia. - No.
El plaer és meu.
Els teus fills m'irriten.
Bé, a mi també.
- Estàs bé? - Sí.
S'ha esfumat.
Soc jo.
En fi, tot aquest embolic és ben ridícul.
Que siguis aquí sí que és ridícul.
Em deixes plantada?
Doncs sí, perquè tinc feina.
El meu germà i la meva futura sogra han desaparegut i…
Fa massa temps que no et veig.
Bé…
He vingut a la boda.
Una és una fugitiva. Una no podia dir-ho als quatre vents.
Volies assistir a la boda d'amagat i tornar-te'n a Londres?
- Dit així, és un pla menys romàntic. - Com era el teu pla?
Doncs et volia veure caminar cap a l'altar.
Et volia…
veure.
Ens podem abraçar ja?
Mare.
I ara, m'he d'ocupar d'altres afers.
A saber, el segrest del meu fill favorit.
Favorit?
Coneixes el Sherlock? Brillant en combat, però quina ment!
I ara depèn de tu trobar-lo.
Creus que no en soc capaç?
Al contrari. Crec que ets extraordinària.
Un consell, si m'ho permets.
Moriarty pensa igual que el teu germà,
així que observa el que tens davant, sí,
però no et descuidis de mirar més enllà.
El trencaclosques sempre és tan retort com qui el crea.
Apunta-ho.
M'ho lligues?
Com era el teu vestit?
Ara és un nyap.
I per què no vas anar a l'església?
Deixem-ho per a un altre dia.
No et desanimis, tresor. Has descobert el més important:
el Sherlock és viu.
Tots dos són vius?
Sí.
Tot això és obra de Moriarty?
Sí.
Des del principi.
I gairebé mors?
He caigut dues vegades al seu parany, Tewkesbury.
- No em reconec. - Has estat valenta.
- Puc jo sola. Tranquil. - Hi insisteixo.
Sisplau.
Per què…?
Per què ets tan bo amb mi?
Perquè així ho he escollit.
Ets l'únic que tinc, Enola,
i no et perdré.
Allò és una caseta de bany?
Què?
Enola, et…
Descalça't o cauràs.
Mai havia estat en una.
Tot això perquè una dona es pugui banyar.
Vols que ens banyem?
Et trobava a faltar.
Jo també.
Que potser t'has sentit obligada a casar-te amb mi?
No.
Jo mai t'he dit que t'hagis de casar amb mi, oi?
Quan vaig dir que sí,
t'ho vaig dir a tu.
I llavors em va semblar que tothom s'hi ficava
dient-me què dir, i com comportar-me,
i qui convidar, i…
- Ja. - Vaig sentir que no estava a l'altura.
Però mai he dubtat de tu,
de passar la vida junts ni de…
comprometre'm amb tu.
Ho sento.
Sé que t'he fet molt de mal.
Gràcies.
Beu.
Em podria acostumar a això.
Dona-li aigua.
Ja beurà quan hagi acabat amb tu.
Escolta,
divertim-nos.
Per què no em dius què maquino?
He deixat prou pistes.
Sí.
Vas venir a Malta fa un any.
Sospito que per encàrrec d'algú poderós
que va negociar el teu alliberament anticipat.
Crec que t'ho vas enginyar per portar la meva germana i la boda aquí.
Com? No ho sé.
Però, admirablement, te'n vas sortir.
Pregunta-ho a la teva companya de cel·la.
Que fàcil va ser manipular-la, Lady Tewkesbury,
encapritxada amb la seva boda exòtica.
Refresqui'm la memòria, on es va casar?
A Malta.
Una jugada mestra.
És un gran elogi, venint de tu.
Quan vam arribar a l'illa, vas engegar la maquinària.
Em vas segrestar perquè l'Enola
treballés per a tu.
Et vaig raptar per fer-la treballar?
Per què ho faria?
Perquè saps que li importo.
Aquesta no és la pregunta.
L'Enola actua racionalment.
Fa el que pot per redreçar aquesta situació, mentre que tu…
Ho fas per servir els altres? No.
Tu no treballes per a ningú ni amb ningú. Això creuen,
però després et desfàs d'ells tan bon punt han complert la seva funció.
És un acte de venjança?
No.
És massa vulgar per a la professora Moriarty.
Saps que he conegut la teva mare?
Fa volar una oficina de correus i tu ho celebres.
No ho celebro.
Ara bé, jo robo als autèntics corruptes, i deixes que em tanquin a la presó.
És ira envers nosaltres.
És ira envers la hipocresia.
Envers vosaltres, tedi.
Les teves conjectures són pobres.
N'esperava més.
He jugat al teu joc.
Li has promès aigua.
Cert.
Necessito poc de tu…
i encara menys d'ella.
No pateixi.
No tinc gaire set.
No es preocupi,
Lady Tewkesbury.
L'Enola ho resoldrà.
Era Moriarty des del principi.
Però per què?
Has vingut a destruir la meva família.
IRA
Es vol venjar?
És massa simple per a ella, oi?
Moriarty pensa igual que el teu germà.
Observa el que tens davant,
però no et descuidis de mirar més enllà.
Encara hi ha alguna cosa que no entenc, però què?
Estàs desperta?
- Se m'ha acudit una cosa. - Sí?
La del vestit morat…
La teva família política és insuportable. M'han pres per criada i m'han donat això.
Mare.
El meu gendre.
Gairebé. Us heu reconciliat?
Hi estic d'acord. La meva família és insuportable.
- Earnest. - Tewkesbury.
Eudoria Holmes.
- És un honor. - M'agrada.
Vols un orinal?
Sí, sisplau.
Filla, has trobat algun fil que valgui la pena estirar?
No hi ha morfina ni benes. Estic exhaust.
Digue'm que saps alguna cosa del Sherlock.
Deus ser el doctor Watson.
Eudoria Holmes.
Molt de gust.
Dos homes ben plantats en una tenda. Quina sort.
Mare, diràs tot el que penses?
Sí.
Doctor Watson.
Crec que ens acostem al Sherlock,
però no tinc pistes concretes i necessito temps.
- Val més que et deixem sola. - Sí, gràcies.
Al Sherlock li agrada el silenci.
Ja, però és un avorrit.
A l'Enola no li molestarà que debatem una mica.
- Doncs… - Tinc una idea.
- Tres homes. Una allau. - Hola?
Ho sento. Estava a prop.
No, ens espiaves.
- Parleu molt fort. - Qui és?
Soc Mikiel Mizzi, del Partit Antireformista, i volem…
Alliberar-vos de la Corona. I una Malta lliure.
- Jo vull que marxeu tots. - No puc.
Has passat una cosa per alt.
El barret de la dona del vestit morat
era de Garrett & Co.
I d'aquest any.
Que bé.
Ja, sí, és… Ho sento, és un barret de l'alta societat.
Algú va invertir diners perquè encaixés en l'elit.
Crec que no era una assassina contractada per Moriarty,
sinó que era la seva espia.
Bona hipòtesi.
Si descobrim a qui espiava,
si realment treballava per a ella,
ens serà més fàcil entendre el seu mòbil.
Deixeu-me pensar.
Parlava amb dos homes abans del carnaval.
Un era el governador,
però l'altre portava una màscara de guineu
i medalles.
El brigadier.
Per què parlava amb l'espia de Moriarty?
On són les medalles que et vaig donar?
Portava aquesta.
És la mateixa que portava el soldat al banquet.
…els demano que s'aixequin.
L'AFGANISTAN
L'Afganistan.
És de la guerra angloafganesa.
- Per a soldats de la batalla de Khost. - Khost.
Khost.
El meu pare i el meu padrí van combatre a Khost.
- El brigadier? - Hi hem de parlar.
Com ho fem?
QUARTER GENERAL BRITÀNIC
Atenció!
Els militars saben guardar secrets.
El despatx del brigadier és allà. Segueixin-me, senyors.
No, hem de seguir l'exemple de Moriarty.
Hem de ser una mica murris.
A veure, qui dels aquí presents… hi té traça?
Ja vinc.
- Té. - Era més fàcil quan era jove.
Molt bé, som-hi.
Aneu davant. Us seguiré com a servent vostre.
No, per què?
No em correspon explicar les colònies a una colonitzadora.
Per desgràcia, aquí ningú entendrà
que un home maltès camini al costat de dones angleses.
- Mare, quin és el pla? - Semblar de classe alta. Calma.
En parleu ara?
Sí, en parlem ara perquè és important.
Has portat el plànol de l'edifici?
Disculpi, senyora.
Què passa? La puc ajudar?
Disculpi.
Sí, hola. És l'home que buscava.
Ens porta a l'arxiu?
- Què? - L'arxiu.
Sí, m'hi envia el brigadier.
El brigadier Sampson.
Per sorprendre el meu… El meu marit, el coronel Remington.
Remington.
El coronel Remington.
No el conec.
- De debò? - No.
N'està segur?
Sí, senyora, el conec.
Permeti'm acompanyar-la a l'arxiu.
Perfecte.
No oblideu que una era dama abans de ser fugitiva.
Ho sento, no sé res de la teva mare, però la preocupació és palpable. He…
- Tots els meus homes la busquen. - Gràcies per tot.
He vingut per una altra raó.
Li volia preguntar per una ciutat anomenada Khost.
Sí, Khost. Sí, diria que la conec.
- Hi va ser amb el pare. - Durant la guerra.
Khost. Sí que la recordo.
Ho sento. Que descortès. Qui és?
El doctor Watson. El capità Watson. Vaig servir a Ashanti.
Una època difícil.
Sí, senyor.
Estàs bé, reina?
Hem d'actuar abans no es desperti.
Què fem primer?
Llegir, tresor.
Llegir.
Tot allò relacionat amb Khost o la guerra angloafganesa.
Lord Tewkesbury pare em va explicar el que va passar a Khost.
- Coneixia el Peter? - Sí.
I em va dir que volia que el seu fill formés part de la solució.
No m'agrada el to d'aquesta conversa.
Hem vingut a demanar-li ajuda.
Creiem que el poble de Malta corre perill.
I necessitem saber què sap
sobre el que va passar a Khost.
Creu-me, hi ha certes coses que no vols saber.
Sé què pot passar en una batalla.
Els límits que es traspassen.
Un metge de l'exèrcit, fins i tot amb el rang de capità,
no entén la decisió…
La meva tasca era retirar els cadàvers.
Em van disparar. Em van tocar.
Entenc perfectament les conseqüències.
Khost.
L'he trobat.
Mireu.
Aquests documents estan malmesos.
Sí, n'han arrencat fulls.
Això va molt més enllà del que pensàvem.
Fixeu-vos en les marques.
Les puc calcar.
Mare, tens un llapis?
Gràcies.
No!
Està bé.
Has trobat res?
A la batalla van combatre soldats britànics i maltesos.
"Missió complerta. Nombre de morts incalculable.
Reparacions: una tona d'or afganès.
La gent d'allà en deia 'neteja'. Va ser un robatori."
Moriarty sap això de l'or.
Però com?
Sergent N. Smith.
Esclar.
Era el seu infiltrat.
Quin horror.
Bé, les respostes que obtenim no solen ser les que busquem.
Escolta, tresor.
Els criminals t'hem portat tan lluny com hem pogut.
- El llapis? - Sí.
Ves-te'n. Fes-la grossa.
- Tewkesbury! - Quina grolleria!
Van robar!
Van robar. Van saquejar i van robar a Khost.
- De què parles? - Sé qui és i el que…
Van matar innocents i van robar or d'un santuari afganès.
El govern britànic ho va ordenar.
El van portar a Malta i el van amagar.
És cert?
Sí.
Senyor, el meu pare era un home bo. Vostè ho sap.
Digui'm…
que era un home bo.
Hi ha aspectes de la guerra que desafien la moralitat.
De què parla?
El govern i les forces armades estaven enfrontats.
Ens pressionaven per reduir costs, però no hi havia manera de fer-ho.
Estàvem en guerra.
Així que es va decidir resoldre-ho…
Robant?
- Assassinant? - No, van ser reparacions.
Se sol fer després d'una guerra,
per cobrir despeses i pèrdues.
I les seves pèrdues?
Has d'entendre que lluitàvem per un imperi.
Es van cometre certs…
errors de càlcul.
"Errors de càlcul"?
"Errors de càlcul"? On és el seu honor?
Disculpi, quin paper va fer el meu pare en tot això?
Seguia ordres?
El teu pare t'estimava.
Moltíssim.
L'operació…
va ser idea seva.
- Perdoneu. - Tewkesbury.
Ho sento.
Me n'ocupo jo.
El meu pare també era soldat.
Era un servidor lleial del Raj britànic.
Estimava la Corona.
Creia en el seu dret a governar l'Índia.
I jo pensava que tenia raó. Era un nen.
Era el meu heroi.
Què se'n va fer, de l'or?
¿Sap quin perill corren Lady Tewkesbury i el Sherlock
si no diu res?
D'acord. Van transportar l'or aquí.
Per què?
Havia de semblar que l'havien trobat a Malta o que s'havia agafat d'aquí.
Mai va arribar a la Gran Bretanya, oi?
El Peter va tenir remordiments.
Va ser a Ashanti que em vaig adonar del mal que havia fet la Corona.
Vam tractar la gent brutalment.
De sobte, ho vaig veure tot clar.
I a ell també, suposo.
Quan vam tornar a Malta, va esperar que tothom desembarqués,
va enfonsar el vaixell i va dir que l'or era al fons del mar.
- L'hauria d'haver tornat. - No.
No, l'imperi britànic no pot admetre culpes.
És vergonyós…
Els oficials estaven tan furiosos que vam témer per les nostres carreres.
Vam culpar els soldats maltesos de la unitat. Vam dir que era un motí.
Els vam fer carregar la culpa de l'or desaparegut.
Naixem d'una forma,
però la veritat ens forja.
Més que els nostres herois.
Més que els nostres pares.
Pensava que el meu pare era un gran home.
Molts homes perden la identitat per l'ideal que tenen de grandesa.
Va ser capaç de fer atrocitats…
No puc fer que se senti millor, Lord Tewkesbury.
Només li puc dir que no té per què seguir els seus passos.
On és l'or?
No en tinc ni idea.
No volia que jo en fos responsable.
El Peter deia que era or pirata
i que no volia que taqués la meva reputació.
Or pirata?
Veus aquella cova?
Quan era petit, em va dir que hi havia un tresor amagat.
Esclar.
Mai hi ha res senzill amb Moriarty.
¿Per què no m'hauria de quedar part de la teva fortuna il·lícita
i castigar-te alhora?
La seva intenció és fer-nos mal, però també vol les riqueses robades.
Jo sé on és l'or, però ella no.
Qui?
El trencaclosques sempre és tan retort com qui el crea.
Com no me n'he adonat?
Ho hauria d'haver sabut quan em va intentar matar.
M'hauria d'haver matat.
Hauria protegit la seva identitat.
Sí, hauria estat útil.
Va ser una distracció.
Una distracció ben armada.
Ella va posar els paranys i hi vam caure.
Wrath.
Va deixar pistes.
El segrest del Sherlock i Lady Tewkesbury.
L'incendi de l'hotel.
No entenc res del que està passant.
No em sorprendria que ella hagués deixat
les ditades de codi morse al mirall.
La peça que ens faltava era el pare de Tewkesbury.
I ella sabia què va passar a Khost i sabia què va fer ell.
Sap que Tewkesbury m'estima. I només Tewkesbury em podia portar a ell.
- A mi? - Sí.
I vostè em pot portar a l'or.
Ha marcat cada pas que hem fet.
Tewkesbury.
Tewkesbury, he resolt el cas.
De debò?
I tinc un pla.
Moriarty ha teixit la seva teranyina i ara hi he de caure.
AQUÍ HI HA UN TRESOR
Penses el mateix que jo?
Sí.
Ens està vigilant, però encara no sap on és l'or.
La hi portaré.
Ja saps què fer.
Queda't aquí.
I si s'amaga en la cova?
Doctor Watson,
és un bon pla.
Si hi és, m'ocuparé d'ella.
Bona sort.
Fora!
Doctor Watson?
Ho sento.
On és el meu germà?
L'alliberaré quan em donis el que vull.
Com vols que confiem en tu? Has matat dues persones.
Sempre et creus tan superior…
Vols protegir or tacat de sang?
T'ha deshonrat,
com ha deshonrat aquell figa tova el cognom brut del qual gairebé has pres.
Ara bé, i el cognom Holmes?
Sobre quin privilegi es deu haver construït?
Sucre? De Jamaica, potser?
Seda o cotó de l'Índia?
Són pocs els cognoms britànics que no estan tacats
amb la sang vessada pel seu imperi.
Hi ha vint caixes més allà dins.
Ja està. Tens l'or.
On és el meu germà?
Tu i el teu cor.
De debò pensaves que te'l lliuraria tan fàcilment?
No permetré que tu ni el teu germà em torneu a frustrar els plans.
Encara vas perduda, senyoreta Holmes.
N'estàs segura?
Esteu encerclats!
No ets l'única que té amics a Malta, professora.
Deixeu anar les armes!
- Ara! - Enola!
No!
- No! - Espera!
Enola!
Arri!
Socors!
Som aquí!
T'estimo.
Mai es dona per vençuda.
Sherlock!
Allibera-la!
- Allibera-la, Enola! - D'acord.
Tranquil·la.
Sento si et fa mal.
- No. - Ara torno. Respira.
Quieta!
No.
No!
Matar-te d'un tret seria un final avorrit.
M'has fet caure al parany.
Estic impressionada.
M'ho has servit amb safata.
No t'assembles gens al teu germà.
Ell no em deixa veure res.
Però tu?
Tu ets molt…
sensible!
Estàs molt sensible.
És comprensible,
però innecessari.
Em sembla bastant comprensible…
i molt necessari.
Dies.
Sherlock, no.
Digue'm…
per què no.
Nosaltres no som així. No creiem en això.
Si la lliurem a la policia, es tornarà a escapar.
Tornarà a buscar-nos.
I tot aquest…
maleït afer tornarà a començar una vegada i una altra.
I una altra.
Calla!
Sherlock, mira'm, sisplau!
No ho facis.
Pensa.
Estàs molt sensible.
M'han fet saber que portaran Moriarty a Anglaterra,
sense possibilitat d'escapar.
Per altra banda, el doctor Watson i jo portarem l'or a l'Afganistan
per tornar-lo als legítims propietaris.
Gràcies a Lord Tewkesbury, m'han encarregat d'investigar-ho tot.
Processarem els implicats en delictes a Malta.
Els actes de Moriarty han revelat una gran injustícia.
Potser ha arribat l'hora d'alliberar Malta dels britànics.
Sí.
Sí, potser tens raó.
Espero que entengui per què ho he fet.
El teu pare n'estaria orgullós.
Ja és hora?
Per la reina, per la pàtria
i per tot el que representen.
FUNCIONARIS EMPRESONATS
ESCÀNDOL MILITAR REVELAT
UN GRAN FUTUR PER A MALTA
Ha estat valenta.
De vegades tenia una fortalesa que a mi em mancava.
Moriarty se n'ha adonat i ha intentat destruir-la.
Gràcies.
Però crec que no ho ha aconseguit.
Explica-m'ho.
Vinga.
Les teves llibretes.
No ha estat fàcil desxifrar-les.
Creus que jo podria desxifrar les teves?
Som germans, però les nostres llibretes, com les nostres ments, són singulars.
Sí, és cert.
I la teva ment, Enola,
jo l'admiro moltíssim.
Gràcies.
Gràcies per tot.
Perquè…
vaig oblidar qui era.
No vas trigar a recordar-ho.
Creus que saps què és la por,
però, de sobte,
ets en un lloc fosc
amb algú que no pots protegir.
El doctor Watson era allà, lluitant també per tu.
Bé.
És un bon home.
Tewkesbury també. L'havia subestimat.
Sí, té cert mèrit.
I la mare, esclar.
D'això no n'estic tan segur.
El que vaig dir
en la nostra…
discussió.
No passa res. Està oblidat.
Jo tampoc vaig ser justa.
Enola.
Ets una Holmes.
Però el que no vaig dir…
és que realment…
ets molt més que això.
Potser fins i tot ets…
extraordinària.
Tot i que no sé quan has crescut tant.
Resulta que creixo cada dia.
Sí.
És cert.
Mai m'he volgut casar amb una futura Lady Tewkesbury,
però sí que vull ser el teu marit.
- No vull adoptar el teu cognom. - Jo tampoc ho voldria.
Està tacat per sempre.
No, em refereixo al teu títol.
Renunciaré al meu títol.
He iniciat el procés per renunciar-hi.
Ja no seré lord.
N'estàs segur?
Usaré el cognom familiar: Tebbity-Gore.
- Tebbity… Tebbity-Gore? - Em van posar Tewkesbury.
Vescomte Tewkesbury, marquès de Basilwether.
Sí, el meu veritable cognom és Tebbity-Gore.
No t'agrada, oi?
M'agrada més Tewkesbury.
Però no m'importa.
Sempre he volgut que tu siguis tu
i que jo sigui jo.
Enola Holmes.
Earnest Tebbity…
Sona malament.
És lleig, oi?
A tu et sona bé?
M'he equivocat amb el que he dit al principi de la història.
Pel que sembla, ho havia entès malament.
Una bona història no comença amb una boda.
No.
Acaba amb una.
- Estàs preciosa. - Gràcies.
T'agradava estar casada?
Em vaig equivocar d'home.
Crec que has escollit l'home adequat.
I ara,
per celebrar una gran unió,
et vull fer un regal de noces.
Ai, mare.
He pensat regalar-te joies o llibres,
he pensat en quadres o flors,
i al final he decidit…
Hola.
Soc jo.
Edith. Què hi fas, aquí?
La teva mare m'ha enviat un telegrama. M'ha dit que havia de venir.
És petita, però feroç.
El teu nom…
Enola.
Em…
Bé, m'alegra
que no t'hagi limitat.
Sí, al revés, és 'sola' en anglès.
Quina maledicció per a l'única filla.
Adoro el meu nom. Adoro el meu nom complet.
Enola Eudoria Holmes.
Sempre seré una Holmes.
Per desgràcia, tresor, tots portem aquesta taca.
Ens veiem allà.
Soc el vescomte Tewkesbury, marquès de Basilwether.
Ets un capsigrany.
Per què no continuem junts?
Sembla que la gent no ens vol, oi?
- No. - Almenys ens tenim l'un a l'altre.
Mira'm als ulls. El ritme sempre és allà.
El sento.
Què significava el missatge del ventall?
Que t'estimo.
Tinc una cosa per a tu.
Enola, has entès el que he dit?
M'estimes. I resulta que jo també t'estimo.
Ei! Encara no.
Comencem.
- Hola. - Hola.
Soc Mikiel Mizzi, del Partit Antireformista.
Creiem en una Malta lliure.
- Entesos. Que bé. - Ens volem alliberar de…
- Presta atenció a la boda. - Sí.
Ai, tresor.
Veig com mires l'Enola
i veig com ella et mira a tu.
Us desitjo moltíssima felicitat.
- Gràcies. - T'estimo.
Bé.
Som-hi.
Estimats amics,
família nova,
benvinguts.
Avui ens hem reunit aquí
per celebrar l'enllaç de l'Earnest i l'Enola.
Serà una cerimònia senzilla,
perquè no em sé l'original de memòria.
Les aliances. Qui les té?
Són aquí.
Gràcies, senyor.
Bé. Preparats?
Sí.
Earnest,
cuidaràs l'Enola?
Seràs un bon company per a ella?
¿I l'estimaràs
com es mereix?
Et fa res que comenci ella?
En aquest tema, és més complicada que jo.
És cert.
- Enola… - Vull ser seva.
Bé.
Perquè jo vull ser seu.
Molt bé.
Doncs, pel poder que absolutament ningú m'ha conferit,
us declaro muller i marit.
Ja pots besar el marit.
LA IRA D'ADELINE 1863
Adeline Rathe.
- Wrath. - Adeline Rathe.
Adeline Rathe.
Subtítols: Tulio Labadie